L] Finska Vet.-Soc:s Meteorol. Centralanstalts verksamhet 1907. 11 



ningom skeende utveckling innan mera vidtgående planer kunna för- 

 verkligas. Jag skall därför tillåta mig att senare vördsamt få fram- 

 hålla de åtgärder som synes mig vara de som närmast böra kornma 

 ifråga. Därförinnan ber jag dock ännu att i korthet få referera de 

 åtgärder man i Tyskland vidtagit under senaste år samt några af de 

 erfarenheter man där tillsvidare haft. Ty af allt att döma har man 

 på senare tid i Tyskland mest arbetat för saken och där ledt den- 

 samma i rätta fotspår. 



Sedan årtionden tillbaka har väderlekstjensten utöfvats i Tysk- 

 land, dels genom meteorologiska institutioner, dels genom privat ini- 

 tiativ och understöd. En enhetlig plan har härvid dock saknats och 

 någon större framgång och nytta har härvid af särskilda skäl ej er- 

 nåtts. För några år sedan har emellertid frågan om väderlekstjenstens 

 förbättrande och statliga organisation blifvit aktuell, samt sedan ut- 

 förliga utlåtanden inhemtats från alla myndigheter, som på något sätt 

 berördes af frågan, utgaf preussiska landtbruksministeriet år 1903 en 

 „Denkschrift iiber die Organisation eines Wetternachrichten-Dienstes", 

 som i korthet skildrade de förefintliga prognosinrättningarna samt 

 framlade förslag till deras organisering och utsträckande öfver hela 

 Nord-Tyskland. Den 31 jan. 1906 hade frågan slutligen framskridit så 

 långt, att den preussiska landtdagen beviljade de anslag, hvilka möj- 

 hggjorde införandet af denna offentliga väderlekstjenst. På landtbruks- 

 ministeriets föranstaUande sammanträdde slutligen den 27 och 28 

 april 1906 i Berlin en konferens under ministerialdirektor Thiels ord- 

 förandeskap samt bestående af representanter för landtbruks- och 

 kultus-ministerierna, för riksmarinen, rikspost och telegraf samt för 

 riksämbetet för inrikesärenden. Såsom sakförståndiga deltogo profes- 

 sorerna Bezold och Siiring från det preussiska meteorologiska institutet, 

 prof. Börnstein från landtbrukshögskolan i Berlin samt de blifvande 

 ledarena för de 9 centralställena för väderlekstjensten. Resultatet var 

 att en offentlig väderlekstjenst med centra i BerHn, Hamburg, Königs- 

 berg, Bromberg, Breslau, Magdeburg, Weilburg, Ilmenau och Achen 

 den 1 juni 1906 trädde i förberedande samt d. 15 juni s. å. i full 

 verksamhet. Härjämte verka fortfarande de äldre meteorologiska cen- 

 tralanstalterna i Dresden, Karlsruhe, Miinchen, Strassburg och Stutt- 

 gart, så att inalles 14 centralställen för tillfället äro verksamma i 

 Tyskland. 



Organisationen af de 9 nordtyska centralstationerna är enhetlig 

 och gestaltar sig i korthet sålunda. De erhålla hvar och en samma 

 väderleksdepescher från hufvudcentralen i Hamburg samt dessutom 

 medels postkort och telegram observationsresultat från några inhemska 

 orter. Därjämte anställa de observationer å ort och ställe med an- 

 vändande af lämpliga registrerapparater. På grundvalen af det så- 

 lunda erhållna materialet levereras sedan och spridas möjligen snabbt 

 både väderlekskartor och prognoser. 



Normgifvande för hela denna väderlekstjenst är den uppfattning 

 åt hvilken prof. Bezold redan år 1881 gaf uttryck i orden: „Wenn 



