2 Robert Tigevstedt. [^-.o 17 



För att vi skola kunna öfverskåda mångfalden af före- 

 teelser i naturen och bringa dem i samband med hvarandra, 

 är det derför i främsta rummet nödvändigt, att de skola sam- 

 manfattas i vissa satser, i och genom hvilka det samhöriga 

 verkligen sammanföres. 



Dylika sammanfattningar ega en mycket olika dignitet. 

 De principielt enklaste förbinda hvarandra närastående, blott 

 qvantitativt åtskiljda företeelser på sådant sätt, att de ställas 

 i relation till en oberoende variabel, hvars intensitetsföränd- 

 ringar betinga förändringarna af ifrågavarande företeelsers 

 intensitet. Vid tillbörlig utredning af detta qvantitativa för- 

 hållande kan denna afhängighet uttryckas i en matematisk 

 formel, en lag för dessa företeelser, genom hvilken hela grup- 

 pen af dem på ett exakt sätt beskrifves. Här förutsattes na- 

 turligtvis, att alla under lagen sammanfattade företeelser strängt 

 följa densamma. 



Genom utvecklingen af dylika lagar har naturforskningen 

 vunnit sin fasta utgångspunkt och grundval. Emellertid in- 

 nebära dessa ännu icke någon så kallad förklaring af före- 

 teelserna, d. ä. ett återförande af dem till högre verkande 

 orsaker. Vårt behof att, så godt vi kunna, förstå naturen 

 och verlden kräfver dock en sådan förklaring, och det är hvad 

 vi afse med våra mera omfattande vetenskapliga konceptioner, 

 hvilka jag för enkelhetens skull skall sammanfatta under det 

 gemensamma namnet teorier. 



I grund och botten är hvarje teori i denna mening en 

 fiktion, af sedd att för vårt förnuft skematiskt ådagalägga, 

 huru de under densamma sammanfattade företeelserna kunna 

 tänkas hafva uppkommit, utan att derför något som helst 

 bevis kan presteras, att så i verkligheten är fallet. 



Men äfven om teoriens bärvidd sålunda begränsas, eger 

 hon likafullt en mj^cket stor betydelse genom att bringa klarhet 

 och reda i en mångfald af spörsmål, hvilka derförutan knap- 

 past skulle kunna öfverskådas. Så kunna vi ju utan öfver- 

 drift påstå, att kemien utan atomteorien vore ett enda stort 

 kaos, och att läran om atomerna åt denna vetenskap gifvit 

 den fasta gestaltning, som framför allt annat möjliggjort 

 dess utomordentligt kraftiga utveckling. Och dock måste 

 atomteorien betraktas blott och bart såsom en yttring af men- 



