4 Robert Tigerstedt. [N:o 17 



realisering hvilar partiets framtid, hvilken i regeln identifieras 

 med fosterlandets. Den dogmatism, med hvilken partipro- 

 grammet fasthålles, leder till att man hvarken kan eller vill 

 inse, det de politiska spörsmålen dock endast undantagsvis 

 äro så föga invecklade, att de icke kunna betraktas från olika 

 sidor, och att man förgäter, det sist och slutligen intet parti 

 kan sitta inne med hela sanningen. Häraf benägenheten, att 

 göra ett motpartis bevekelsegrunder misstänkta, och den lätt- 

 het, med hvilken frasen vinner billigt köpta, men i sina följ- 

 der stundom alldeles för kostbara segrar. 



Sällan eller aldrig eger samtiden förutsättningar och 

 förmåga att bedöma de politiska tilldragelserna i afseende å 

 dessas slutliga verkningar. Detta är historiens uppgift. Dock 

 möta oss äfven här dogmatism och ortodoxi, och det icke så 

 alldeles sällan. Dels har hvarje folk sina nationalhjältar, 

 hvilka så småningom blifva stälda öfver hvarje kritik, och 

 sina nationalskurkar, hvilkas minne ej får tecknas annorlunda 

 än svart i svart, dels kan det ju ej ens med den bästa vilja i 

 verlden undvikas, att de för tillfället rådande politiska åsig- 

 terna i väsentlig grad skola spela in vid bedömandet af hi- 

 storiska personer och händelser samt dervid ofta nog kräfva 

 ett dogmatiskt bedömande af dessa. 



Jag vill nu ingalunda hafva påstått, att icke också en 

 historieskrifning förefinnes, som allvarligt sträfvar att, obe- 

 roende af dagens opinioner och alla politiska hänsyn, så 

 objektivt som möjligt behandla sin uppgift. Dock skall väl 

 häiÉdatecknaren i de flesta fall icke kunna helt frigöra sig 

 från sina personliga sympatier och antipatier, ty den verk- 

 liga historieskrifvaren kan ju ej stå likgiltig och oberörd in- 

 för sin uppgift, fast mer måste han med hela sin själ uppgå 

 i det tidehvarf, han skildrar, och ju bättre han deri lyckas, 

 desto mera får väl den kalla objektiviteten gifva vika. 



Det är visserligen sant, att naturforskningen i och för 

 sig, d. v. s. uppfattad endast och allenast såsom studiet af 

 de företeelser, som inom sinneverlden möta oss, ingalunda 

 så djupt som religion och filosofi ingriper i vårt innersta 

 själslif, och ej heller på samma sätt som politiken och histo- 

 rien förmår att inverka på våra känslor och passioner, och 

 man kunde derför a priori vara benägen att antaga, det här 



