6 Robert Tigerstedt. [N:o 17 



iakttagelser och en dermed nära förbunden dogmatisk tro på 

 uppgifternas riktighet. 



Till belysning häraf skall jag framdraga ett par exem- 

 pel. I dem är det icke fråga om sådana fakta, som varit 

 tvist underkastade och i afseende å hvilka någon dogmatism 

 således ännu icke hunnit utbilda sig, utan om fakta, der dis- 

 kussionen ansetts hafva varit slutförd och en bestämd upp- 

 fattning definitivt afgått med segern. 



Utgående från förutsättningen af ändamålsenligheten 

 uti de lefvande varelsernas byggnad och förrättningar, samt 

 fullt förvissad om att det han ansåg vara riktigt innebar den 

 fulla sanningen, hade Galenus sökt ådagalägga, att dessa för- 

 hållanden icke ens kunde tänkas vara annorlunda, än han 

 skildrat dem, enär den af honom förutsatta ändamålsen- 

 ligheten då skulle lederas. Århundraden igenom gjorde 

 man intet allvarligt försök att kontrollera de faktiska upp- 

 gifternas exakthet, de ansågos stå öfver hvarje kritik och 

 hvarje tvifvel, och i de nypromoverade doktorernas ed in- 

 togs slutligen t. o. m. klausulen, att allt hos Galenus var full- 

 komligt riktigt — således dogmatism och ortodoxi af renaste 

 vatten. 



När man sedan vid den nya tidens inbrott så småning- 

 om fann anledning att ifrån böcker återgå till naturen sjelf 

 och genom dissektion af menniskolik började på nytt studera 

 anatomien, kunde man ju icke sluta ögonen för den omstän- 

 digheten, att naturen i många stycken icke öfverensstämde 

 med de af Galenus lemnade beskrifningarna. Detta ledde 

 dock än så länge icke till att dessa skulle hafva rättats, utan 

 man hjelpte sig ur svårigheten genom att beteckna alla af- 

 vikelser såsom mönstra, och man kände sig icke alls generad 

 af att antalet sådana mönstra alltjämt tillväxte. 



När äntligen Vesalius öppet och oförbehållsamt uppträdde 

 mot Galenus, möttes han af det allvarligaste ogillande och 

 han lystes snart sagdt i bann af den tidens ledande män på medi- 

 cinens område. Och dock gällde det här, väl till märkandes, 

 icke Galeni läror i allmänhet, utan blott hans anatomi, ja 

 Vesalius sjelf framhåller uttryckligen, att Galenus i andra 

 stycken också för honom framstod såsom den ofelbare mä- 

 staren, och han underlät att af sina anatomiska resultat i 



