n. 



Vuosikertomus. 



Kun Suomen Tiedeseura tällä kertaa kokoontuu pää- 

 kaupungin sivistyneen yleisön edustajien läsnäollessa viettä- 

 mään 70-vuotisen olemassaolonsa vuosipäivää, tapahtuu se vai- 

 kutteen alaisena, mikä kokonaan vallitsee sen mielialaa tänä 

 päivänä. Sitä miestä, joka neljänkymmenen vuoden ajan on 

 hoitanut 8eiiran pysyväisen sihteerin vastuunalaista tointa, 

 todellista valtioneuvosta Lorenz Leonard Lindelöfiä ei ole 

 enää olemassa. Vuosipäivä vuosipäivältä olemme tottuneet 

 näkemään lianen nousevan tähän kateederiin lukemaan kerto- 

 musta Seiiran toiminnasta kuluneena työvuotena, Tämän vuo- 

 sittain nudistnvan edustuksen kautta ulospäin, mutta vielä 

 enemmän suuren taidon ja koskaan luopumattoman harras- 

 tuksen kautta, millä hän hoiti Seuran asioita ja edusti sitä 

 sen joutuessa yhteyteen hallituksen ja yleisön kanssa tuli hä- 

 nestä tavallaan itse Seuran inkarnatsioni. Sentähden voimme 

 vain vaikeasti tottua ajatukseen, ettemme enää näe hanen 

 täyttävän täta paikkaa, mikä niin hyvin sopi hanen persoo- 

 nallisuudelleen ja olennolleen, ja minkä kaunistus hän oli. 

 Seura on hanen poismenossaan kärsinyt siihen syvälle koske- 

 van häviön, mikä pitkät ajat eteenpäin suuresti tuntuu. 

 Maamme tiede on hänessä kadottanut yhden suurmiehiään. 



Niiden erinomaisten ja harvinaisten ansioiden muistissa 

 säilyttämiseksi, mitä valtioneuvos Lindelöf on tehnyt tälle 

 seuralle, on Seura antanut lyödä muistorahan, missa on hanen 

 kuvansa ja omistuskirjoitus ; ja muistoraha jätettiin hänelle 

 hanen 80-vuotisena syntymäpäivänään viime syksynä. 



