III. 



Om klimaten nuder de geologiska perioderua. 



Föredrag hållet vid Finska Veteaskaps-Societetcns årshögtid 

 den 29 April 1907 av 



AVlLHELM RaMSAY. 



Den i vårt land allmänt utbredda s. k. varviga leran 

 utmärker sig såsom benämningen angiver därigenom, att den 

 uppbygges av talrika på varandra lagrade varv av fin sand 

 och lerslam. Den är avsatt i de senglaciala havsgebiten 

 utanför randen av den från Fennoskandia bortsmältande stora 

 inlandsisen, och på goda grunder kan man antaga, att sanden 

 spolades ut i havet av glaciärälvarna under den årstid, då 

 isens avsmältning tillförde dem mest vatten och de egde sin 

 största transportförmåga, varimot älvarna under resten av 

 året voro mindre vattenrika och endast förmådde medföra 

 fint lerslam. Varje varv i isiiavsleran betecknar sålunda 

 avlagringen under ett år, och varven kunna jämföras med 

 årsringarna hos träd. Likartade sediment med årsvarv äro 

 kända även från äldre geologiska system, och i det genom 

 Sederholms klassiska skildringar bekanta Tammerfors-skiffer- 

 ge bitet ingå bl. a. slamstenar med en varvighet, så prägnant 

 lik den hos ishavsleran, att man även i den med allt skäl 

 ser ett uttryck för att de dåtida slamförande älvarnas trans- 

 portförmåga växlat med årstiderna. 



Sådan varvighet hos sedimenten giver i flere avseenden 

 viktiga upplysningar åt geologen. Förutom att den tillåter 

 honom att precis på året uträkna huru lång tid det åtgått 

 till bildningen av de sediment som förete nämnda egenskap, 

 visar den, då den uppträder i de älsta geologiska systemen — 

 såsom fallet är i de arkaiska avlagringarna vid Tammer- 



