30 W. Eamsay. [N:o 23 



träda, där har en gång funnits en öken, huru gynnsamt och 

 nederbördsrikt klimatet än må vara nuförtiden i samma trakt. 



De pluviala gebiten, som omfatta den vida vägnar största 

 delen af fastlanden, emottaga en visserligen från trakt till 

 trakt växlande, men dock tillräcklig nederbörd för upp- 

 komsten av ett växttäcke och talrika rinnande vattendrag. 

 Dessa sistnämnda utgöra här det förnämsta geologiska medlet. 

 Genom deras arbete bildas erosionsfåror, eller där erosionen 

 nått sin mognad, flackt vågiga peneplanytor samt mer eller 

 mindre vidsträckta och mäktiga ackumulationer av ilodgrus 

 och flodsand, typiska rullstenskonglomerat och sandstenar 

 med splittriga korn och diagonalskiktning m. ii. kännetecken 

 Förv^ittringen, som i de pluviala gebiten förmedlas av de 

 insipprande dagyattnen, är rätt skiljaktig i de kalla och 

 tempererade zonerna i motsats till de tropiska. Detta beror 

 främst därpå, att sönderdelningen af den vissnade och till 

 marken fallande döda växtligheten är mycket fullständig i de 

 varma klimaten, medan i de kallare luftstrecken vid förmult- 

 ningen till en stor del uppstå humussyror. De insipprande 

 dagvattnen upptaga därför i trakter med kallt och tempererat 

 klimat stora mängder av humussyror, varefter de utföra en 

 s. k. reducerande förvittring, som visar sig bl. a. i de hos 

 oss vanliga ljusa, grå, vita och gula färgerna hos förvittrings- 

 produkter och jordarter, eller i rostbruna färger i följd av 

 utfällning av järnoxidhydrat. I de varma länderna åter 

 är förvittringen av oxiderande art, och frambringar de hög- 

 röda, järnoxidiska färgtonerna hos jordarterna. 



Vidare kan anföras, att uppkomsten av sjömalmer och 

 torv nuförtiden är hemmahörande i de kalla tempererade 

 gebiten. 



De olika slagen av klimatgebit äro utpräglat zonalt an- 

 ordnade på jordytan. Polartrakterna äro väsentligen glaciala. 

 De arida gebiten åter ligga mellan de tempererade pluviala 

 och den tropiska pluviala zonen inom tvänne bälten, som 

 kunna följas över oceanerna, där de utmärkas genom en 

 större salthalt vid havsytan. 



Klimatzonerna sträcka sig icke fullkomligt parallelt 

 med breddgraderna på grund av den osymmetriska fördel- 

 ningen av kontinenter och hav och dess inflytande på vin- 



