XLIX] Om kliiiiaten under do geologiska perioderua 33 



nuförtiden höra till jordens frukbaraste delar, erinra om 

 tider då i samma nejder utbredde sig heta sandöknar. — 

 I länder, där innevånarn e aldrig sett snö, vittna moränkon- 

 glomerat och räiilade häller om allmän nedisning i en gången 

 period. I länder där marken nu är evigt frusen och frosten 

 spränger bergen, har för millioner år sedan röd lateritjord 

 bildat sig under inflytande av tropisk värme, och många av 

 jordens torraste trakter hava fordom lyckliggjorts med riklig 

 nederbörd 



Jag vill som exempel på sådan alldeles avvikande ut- 

 bredning av klimatgebiten i gångna tider hänvisa till pale- 

 ogeografin under början av den permiska perioden. 



Fördelningen af land och hav var en helt annan 

 än nu. Landförbindelser tyckas hava förefunnits i norr medan 

 Europa och N. Amerika, i söder medan Afrika och S. Ame- 

 rika, Afrika, Indien och Australien voro förenade till en 

 stor, numera i spillror sönderfallen kontinent — Gondwana- 

 landet, — och norr om detta sträckte sig ett Medelhav från 

 Atlanten ända till Stilla Oceanen. 



På Gondwanalandet utbredde väldiga inlandsisar och 

 glacierer mäktiga grundmoräner, vilka nu anträffas i form 

 av moränkonglomerat i Indien, Australien och Sydafrika, 

 där de vila på en rafflad berggrund. Om, såsom det finnes 

 skäl att antaga, dessa avlagringar äro samtidiga, möta vi 

 här en glaciation vida större än den s. k. stora kvartära 

 nedisningen på norra halvklotet. De nedisade trakterna 

 utgjordes icke endast av högfjäll, utan till större del av låg- 

 land, vilket på sina ställen sträckte sig ända ned till havets yta. 



I hela detta Gondwanaområde och dess omgivningar 

 möta vi Ijusfärgade sediment som häntyda på kalla och 

 tempererade klimat. 



Helt andra äro därimot förhållandena i norr, i Europa 

 och Amerika. Här utbreda sig ända upp mot Ishavet röda 

 sandstenar och andra sediment som tyda på varma klimat. 

 Inom stora områden ega dessa sandstenar karaktären av 

 ökenavlagringar. Talrika gips- och saltlager antyda även 

 att, ökengebit utbredde sig i vissa zoner, norrut ända i Arkan- 

 gelska guvernementet. 



Här bör vidare framhållas, att så vitt man vet ingen 



