IV. 



Carl Yon Linué. 



Föredrag hållet vid Finska Vetenskaps-Societetens årshögtid 

 den 30 april 1907 af 



Fredr. Elfving. 



Nu rustar sig hela Sveriges land att efter några veckor 

 fira 200-årsdagen af Linnés födelse, och från alla världens 

 delar skola till den store mannens hemland deputationer, adres- 

 ser och telegram framföra uttryck af den tacksamhet och den 

 beundran som detta vördnadsvärda minne väcker hos alla 

 natur alhistoriens idkare och vänner. Finska Vetenskaps-So- 

 cieteten har gifvit mig i uppdrag att, i anledning af det 

 stundande jubileet, på Societetens årsdag hålla ett minnestal 

 öfver Carl von Linné. 



Linnés gestalt har mött oss redan i vår tidigaste ung- 

 dom. Den fattige gossen, som omsider blef professor i Upp- 

 sala och vann ett världsrykte som få, — hviru ofta hafva 

 icke hans lefnadsöden berättats, huru nätt har icke den myt- 

 bildning varit, som utsmyckat dem liksom andra kära perso- 

 ner eller föremål. Huru mången bekymrad familjefader har 

 icke funnit tröst i uppgiften att det gick illa för Linné i sko- 

 lan, huru mången skolgosse har icke hoppats att komma nå- 

 got stort åstad, så snart han som Linné finge arbeta på sitt 

 rätta område. Minnestecknaren åligger det dock att erinra 

 om grunddragen af den store mannens lefnad. 



Den berömda schweiziske botanisten Alphonse de Can- 

 dolle gjorde för åtskilliga år sedan en enquete rörande den 

 nyare tidens mest framstående matematiker och naturforskare 



