46 Fredv. Elfving. [N:o 23 



ynglingen tili akademien, som kanske där kunde komma uti 

 det klimat som gynnade hans tilltagande i växten". 



Vid universitetet i Lund, dit Linné nu styrde sin kosa 

 lyckades han, tack vare en informator, som tydligen såg 

 hvartåt ynglingens håg låg, få logi hos professor Stobseus, 

 en gammal medicinare. I dennes bibliotek öppnade sig nya 

 världar för den vetgirige studenten, som tidigare endast haft 

 tillgång till få och dåliga botaniska arbeten. Hos Stobseus 

 fick han se naturalhistoriska samlingar och lärde sig att 

 pressa växter, en konserveringsmeted som då icke var mer 

 än ett hundra år gammal och naturligtvis alldeles okänd för 

 tidens skolungdom. Men Lunds universiteti var icke ägnadt 

 för en blifvande medicinare, och till sitt andra studieår be- 

 gaf sig Linné därför till Uppsala, medhaf vande det sista un- 

 derstöd han erhöll från sitt föräldrahem. Dessa pengar togo 

 snart slut. En akademisk kondition var icke att tänka på, 

 ty medicinestuderande hade intet anseende. Linné slet ondt. 

 Had han sysslade med är icke i detalj kändt, men säkerligen 

 studerade han allt hvad stadens omgifning, akademiens för- 

 fallna trädgård och dess bibliotek erbjödo af botaniskt in- 

 tresse. Någon botanisk föreläsning hade han ej tillfälle att 

 höra och någon lärare i denna vetenskap hade han icke hel- 

 ler. Under tredje terminen i Uppsala blefvo omsider Linnés 

 botaniska insikter, hvilka lågo på sidan om den vanliga me- 

 dicinska studievägen, upj^märksammade först af dr theol. Cel- 

 sius, som tog sig honom an, och genom denne af prof. Olof 

 Rudbeck. Denne ålderstigne medicineprofessor såg sig om 

 efter någon, som kunde i hans ställe föreläsa botanik, och 

 änskönt det föreföll vågadt att anförtro offentliga föreläsnin- 

 gar åt en några års student, förordnades Linné, i brist på 

 någon äldre, att föreläsa i botaniska trädgården, där han 

 ock fick genomföra de anordningar han ansåg nödiga. Detta 

 värf skötte Linné ungefär ett och ett hälft år, medan han 

 samtidigt studerade vidare medicin. Sommaren 1732 reste 

 han på sin första stora botaniska exkursion, till Lappland 

 på Vetenskapssocietetens i Uppsala bekostnad. Denna färd 

 var säkerligen af största betydelse för Linnés utvecklig. Den 

 enkla och storslagna naturen, den nya växt- och djurvärlden 

 måste på honom hafva gjort djupa intryck. Här fattade han 



