XLIX] Carl von Linné. 47 



ock intresse för mineralogien, och efter sin återkomst till Upp- 

 sala höll han enskildt föreläsningar i detta ämne, i prober- 

 konsten som det då för tiden hette. Detta intresse ledde ho- 

 nom senare till Dalarne, i hvars landshöfding Reuterholm han 

 fann en välvällig gynnare. År 1734 vistades han sedan i 

 Falun, där han fick betydande praktik som läkare. Han var 

 då i samma läge som våra medicinekandidater, då de hafva 

 ett vikariat i landsorten. Linnés goda vän i Falun, Johan 

 Brovallius, sedermera professor och biskop i Åbo, yrkade nu 

 alldeles bestämdt på att han skulle resa ut och blifva dok- 

 tor. „Men som härtill fordrades pengar var intet annat än 

 att Linné borde engagera sig hos någon rik flicka, som först 

 kunde göra honom lycklig och han sedan henne. Denna sats 

 behagade Linné theoretice, men oaktadt alla förslag blifver 

 därvid intet uträttadt. Ändtligen som physicus urbis Doctor 

 Johan Morseus, som var efter sitt stånd en ansenligen rik 

 man, hvilken såg Linnsei framsteg både med förundran och af- 

 und, nu var nog trött vid den besvärliga praktiken, och fast 

 han hade resolverat att aldrig applicera något af sina barn 

 till medicin, stiger detta oaktadt Linnseus såsom simpel stu- 

 dent in och begär, sedan han tält med dottern, af fadern 

 formellt hans äldsta dotter och får därpå ett prompt ja till 

 sin och andras förundran". 



År 1735 nyårstiden reste Linné till Holland, där då för 

 tiden de nordiska läkarene plägade afsluta sina studier, och 

 midsommardagen samma år promoverades han till medicine- 

 doktor i Harderwyk. Nu hade han nått målet med sin resa, 

 nu voro också hans pengar slut. Men nu kan man säga att 

 hans begåfning först slog ut i full blom. 



Då Linné lämnade Sverige hade han med sig fiere mer 

 eller mindre färdiga manuskript. Sakkunnige i Holland, åt 

 hvilka han visade dessa, insågo hvad i dem låg förborgadt, 

 och Linné fanu utan svårighet förläggare till dem. De hol- 

 ländska botanisterna och blomsterälskarena mottogo honom 

 med öppna armar. Det behöfdes i regeln endast en kort 

 sammanvaro vid ett herbarium eller i en trädgård, innan de 

 tjusades af hans insikter och, för att profitera af dem, er- 

 bjödo honom bostad i sitt hem. Så lefde Linné hos Bur- 

 mann i Amsterdam, Clifford i Hartecamp, van Roj^en i Ley- 



