XLIX] Carl von Linné. 4& 



och om vintrarna öfver bergskollegii mineral-kabinett. Inom 

 samma maj månad 1739, då detta hände, var han såsom en 

 af grundläggarne med om att stifta Vetenskapsakademien i 

 Stockholm och vid lottning blef han dess första prseses. 

 Praktiken hade också stigit, och nämnda år firade han bröl- 

 lop med Sara Lisa Morseus. 



Följande år dog af de två medicineprofessorerna i Upp- 

 sala den ene, Olof Rudbeck, medan den andre, Roberg, för- 

 måddes att för hög ålder taga afsked. Den akademiska be- 

 fordringsfråga, som nu uppstod, var högst spännande. Efter 

 åtskilliga intriger inom och utom consistorium academicum 

 arrangerades saken så, att lifmedicus Rosén, sedermera Ro- 

 sén von Rosenstein, en af 1700-talets mest berömda läkare 

 i Sverige, erhöll Rudbecks professur, och Linné Robergs, 

 hvarefter de bägge bytte professurer, så Rosén fick den mer 

 praktiska, Linné den mer teoretiska professuren. Linné hade 

 då att vara prefekt för botaniska trädgården samt föreläsa 

 botanik, materia medica (läran om läkemedlen), semiotik (lä- 

 ran om den friska och sjuka kroppens lifstecken), diet-lära 

 och naturalhistoria. Denna plats nådde Linné vid 34 års ålder 

 och på den kvarstod han till sin död. Nu sattes den bota- 

 niska trädgården i stånd, nya växthus byggdes, ett zoolo- 

 giskt museum grundlades. „Han dref botaniken härligen och 

 arbetade på nödvändiga böcker, utan hvilka professuren icke 

 kunde stiga som sig borde". Han samlade kring sig en myc- 

 kenhet elever. Icke nöjd med de vanliga akademiska exkur- 

 sionerna drog han ett par gånger ut på längre sommarfärder 

 för att lära sina längre hunna elever, huru man i naturen 

 skulle göra iakttagelser och insamlingar. Och det var icke 

 blott botanik, ej heller blott naturalhistoria som här stude- 

 rades, utan allt emellan himmel och jord beaktades, icke 

 minst sådant som hade ett ekonomiskt intresse. Snart kunde 

 han sända lärjungar till olika provinser i Sverige och till af- 

 lägsna, af naturforskare icke besökta länder. Den första som 

 sändes ut på långresa var Ternström som for till Ostindien. 

 Sedan Åbo-studenten Per Kalm som reste i Kanada och an- 

 gränsande delar af Förenta staterna. Hasselqvist for till 

 Egypten, Osbeck till Kina, Löfling till Spanien, Rolander 

 till Surinam. Ur Linnés skola hade också vår landsman 



