50 Fredr. Elfving. [N:o 23 



Forskål framgått, som från Danmark skickades till lyckliga 

 Arabien. Rika skatter af naturalier af alla slag hemförde 

 dessa resande, och. andra resande sände Linné sina skördar 

 för att af honom granskas och bestämmas. Uppsala var na- 

 turalhistoriens hufvudstad. Outtröttligt var han här verk- 

 sam, utgifvande nya arbeten och i rask följd nya upplagor 

 af de gamla. Sina elevers, kollegers och landsmäns aktning 

 åtnjöt han i hög grad. Nådevedermälen af olika slag kom- 

 mo honom till del. Den lärda världen slösade utmärkelser 

 på honom. År 1763 fick Linnés son fullmakt på professu- 

 ren för faderns förtjänster och skötte den i mån af behof 

 ända till faderns död. Icke långt från Uppsala skaffade han 

 sig en liten gård. Hammarby, dit han under ferierna drog 

 sig undan. Det var på ett lyckligt lif han i ålderdomen 

 kunde blicka tillbaka. Han säger själf därom : 



„Gud själf har fört honom med sin allsmäktige hand, 

 har låtit honom uppspricka utur en stubbotan rot, omplan- 

 terat honom på en fjärran ort härligare, låtit honom upp- 

 stiga till ett ansenligt träd; har ingifvit honom en sådan 

 brinnande håg för vetenskapen att den blifvit -det allra be- 

 hagligaste ; gifvit ■ att alla önskliga medel existerat på hans 

 tid och att han kunde vinna sina progresser; fört honom så att 

 det han önskat sig och ej vunnit blifvit hans största förmån ; 

 gjort honom upptagen hos msecenates scientiarum, ja hos de 

 öfverste i riket och konungahuset, gifvit honom fördelaktig 

 tjänst, just den i världen han mest önskat sig; gifvit honom 

 den hustru han mest önskade sig, och som hushållade me- 

 dan han arbetade; gifvit honom barn, som blifvit beskedliga 

 och dygdiga; gifvit honum son till successor i tjänsten; för- 

 länat honom det största herbarium i världen, hans största 

 nöje; förlänat honom gods och annan egendom; hedrat ho- 

 nom äretitel, stjärna, sköld, namn i lärda världen; bevarat 

 honom för eldsvåda, bevarat hans lif öEver 60 år; låtit honom 

 få koxa in i sin hemliga rådkammare, låtit honom se mera 

 af sina skapade verk än någon dödlig före honom; förlänt 

 honom den största insikt i naturkunnigheten, större än nå- 

 gon vunnit". 



År 1774 bröts han af ett slaganfall, men var ännu verk- 

 sam en tid; dock, krafterna aftogo mer och mer, och den 10 

 januari 1778 afled han i Uppsala. 



