XLIX] Carl von Linné. 5t 



Sin person skildrar han med följande ord: 



„Linn8eus var inte stor, inte liten, mager, brunögd, lätt, 

 hastig, gick fort, gjorde allting prompt, talte ej sent folk, 

 var sensibel, blef snart rörd,^ arbetade continuerligen och 

 kunde ej spara sig. Han åt gärna god mat och drack goda 

 drycker, men var aldrig däruti öfverflödig. Han brydde sig 

 litet om exterieuren, utan trodde att karlen borde pryda klä- 

 derna, men ej vice versa. Consistorium var ej hans nöje 

 eller göromål; ty han var till annat slagen och annat tänkte 

 på än sådana saker som där förehafvas och afgöras". 



Linné hälsades af sina samtida såsom princeps botani- 

 starum. Hvad hade han egentligen gjort, hvari låg hans be- 

 tydelse för den botaniska vetenskapen? Hvarför firas hans 

 minne i år? 



Det är med alldeles olika känslor vi fira minnet af en 

 stor vetenskapsman och en stor konstnär. Konstnären har 

 på sin tid slagit an människohjärtats strängar och låtit dem 

 vibrera i sorgsen eller glädtig samklang med de stora världs- 

 ackorden, och ännu efter århundraden kunna hans skapelser 

 fängsla oss, ty människohjärtat är sig likt. Vi lida med An- 

 tigone och hennes blinda fader, vi rysa inför Macbeths öden, 

 vi böja ödmjukt knä för höga gudar med Kung Fjalar, vi 

 beundra den skönhet som strålar emot oss från Venus af 

 Milo eller Leonardos nattvard, och utan alla förklaringar 

 förstå vi att den som skapat sådana gestalter varit en stor 

 man. Huru annorlunda i fråga om vetenskapsmännen. De 

 lägga sten till sten i sanningstemplets byggnad, och efter 

 dem komma andra som göra på samma sätt, och det som nyss 

 var vetenskapens höjdpunkt blir snart en grund blott för 

 nya arbeten. Tag de yppersta naturforskare, en Newton, en 

 Copernicus. Hvem läser mer deras arbeten utom forskaren 

 i vetenskapernas historia? Men i stället hafva de sanningar, 

 som de upptäckt och som först voro deras uteslutande till- 

 hörighet, blifvit mänsklighetens gemensamma egendom. För 

 att uppskatta det vetenskapliga arbetet fordras det långt 

 större kännedom af de tidsförhållanden, ur hvilka de fram- 

 gått, än för att fatta konstnärens verk ; därmed dock icke 

 sagdt att icke ett konstverk vinner på att skådas i ljuset af 

 den tid som sett det födas. 



