5^ Fredr. Elfving. [N:o 23 



Jag kan icke tänka på att kär skildra naturalhistorien 

 sådan den var då Linné uppträdde. Jag måste nöja mig 

 med några antj^-dningar, men jag vill genast säga att Linnés 

 kufvudförtjänst ligger i uppställandet af det efter honom 

 benämnda sexualsystemet inom botaniken och. i införandet af 

 den binära nomenklaturen inom botaniken och zoologien. 



Det är först från 1500-talet som man kan tala om en 

 botanisk vetenskap. Man hade gifvetvis under århundrade- 

 nas lopp samlat sig en hel del erfarenheter rörande kultur- 

 växter, medicinalväxter och giftväxter, och allt hvad hos de 

 gamla grekiska och romerska författarena samt i bibeln sä- 

 ges om växter kände och kommenterade man noga i de lärda 

 kretsarna i mellersta Europa. Men först vid nämnda tid- 

 punkt begynte en och annan forskare att helt anspråkslöst 

 med egna ögon se på den omgifvande naturen. Man fann mångt 

 och mycket hvarom de gamla auktorerna ingenting förmälde, 

 och detta begynte man beskrifva och afbilda. Så uppstodo 

 1500-talets Kräuterblicher, konstlösa beskrifningar och af bild- 

 ningar af Floras barn jämte allehanda uppgifter om deras 

 nyttiga och skadliga egenskaper på grund af medeltida fan- 

 tasi och gammal tradition. Mer och mer skärptes under dy- 

 likt arbete iakttagelseförmågan, mer och mer uppdagades 

 nya enskildheter, mer och mer studerades växterna för sin 

 egen skull, medan det för människan direkt nyttiga trädde 

 i bakgrunden. 



Det är intressant att se, huru man vid dessa studier 

 mer och mer lärde känna växterna. Botanisterna genomlöpte 

 från 1500- till 1700-talet samma utveckling som skolgossarna 

 i våra dagar, då de från att på de lägsta klasserna endast 

 se de gröfsta dragen af växtens organisation småningom fram- 

 tränga till kännedom af blommans och fruktens hemligheter. 

 Under detta arbete utvecklades också själfva beskrifvandets 

 konst. En terminologi skapades och utvecklades, så att 

 skillnaden mellan 1500- och 1700-talets beskrifningar är på- 

 fallande. 



Det var dock icke nog att beskrifva de enskilda väx- 

 terna. Detta måste göras så, att andra botanister kunde 

 begagna sig af beskrifningarna. I de allra tidigaste Kräu- 

 terblicher, som voro jämförelsevis föga omfattande, följde 



