XLIX] Carl von Linné. 55 



Säger att han lagt ståndare och pistiller till grund för sitt 

 system, emedan dessa organ äga en så utomordentlig bety- 

 delse för växtens lif, men rimligtvis är detta påstående en 

 efteråt konstruerad skenmotivering för ett utan dylik beräk- 

 ning gjordt snilledrag. 



Skapandet af sexualsystemet var Linnés hufvudverk i 

 ungdomsåren. Det andra stora momentet i hans lifsgärning, 

 införandet af den binära nomenklaturen, var hans manna- 

 ålders verk på grund af mognad erfarenhet. Det nämndes 

 tidigare att Bauhin infört namn för växtsläktena, men att 

 arterna betecknades genom bifogade kortare eller längre di- 

 agnoser. Denna anordning följde Linné själf i sina tidigare 

 arbeten. Huru ohandterliga dylika benämningar voro inses 

 utan vidare. En och annan författare hade redan tidigare 

 reducerat dessa diagnoser till ett enda namn, artnamnet. 

 Denna reform genomförde Linné konsekvent i sin år 1753 

 utgifna Species plantarnm. Den betydelsefulla, icke blott bo- 

 taniken, utan äfven zoologien omfattande reformen slog ige- 

 nom i ett slag, och detta beteckningssätt följa botanisterna 

 och zoologerna ännu i dag. Vi finna det alldeles naturligt 

 att lejonet benämnes Felis leo, tigern Felis tigris, katten Felis 

 domesticiis o. s. v., men detta beteckningssätt är icke mer 

 än 150 år gammalt och härrör från Linné. 



Dessa två verk, sexualsystemet och den binära nomen- 

 klaturen, angifva de mest utmärkande dragen i Linnés be- 

 gåfning: formsinnet och det därmed sammanhängande ord- 

 ningssinnet. 



Det finnes hos Linné, så vidt vi kunna se, mycket litet 

 af den oförstådda vetenskapliga siaren, som först af framti- 

 den rätt fattas. Visserligen kan man i hans arbeten uppvisa 

 en mängd skarpsynta iakttagelser och uttalanden som först 

 eftervärlden fullföljt, men i stort sedt kan man säga att det 

 han gjorde, gjorde han just för sin tid. Hans formsinne ut- 

 trycker sig i en utomordentlig skarpsynthet : förmåga att se 

 likheter och olikheter och att bland dessa skilja det väsent- 

 liga och det oväsentliga, vidare i en utomordentlig förmåga 

 att kort, klart och kraftigt gifva uttryck åt det han vill säga. 

 Han gör därigenom allt hvad han tager itu med underbart 

 enkelt. Hans definitioner af de naturalhistoriska termerna, 



