XLIX] Carl vou Linné, 57 



Sverige med dess lifliga verksamhet och dess än större för- 

 väntningar följde naturligt på detta nyfödda intresse för na- 

 turhistorien och dess tillämpning. 



Af hvad ofvan sagts torde framgå, hurusom Linné ge- 

 nom sina reformer möjliggjorde ett ordnadt, framgångsrikt 

 studium af de enskilda växt- och djurformerna, men han har 

 dessutom förtjänsten att klart hafva insett och uttalat den 

 skillnad som förefinnes mellan ett artificiellt system, sådant 

 som hans eget, hvilket, grundadt på vissa organs förhållan- 

 den, endast afser en praktiskt användbar uppställning, och 

 ett naturligt system som, grundadt på allsidig och fullstän- 

 dig jämförelse af alla delar, ger uttryck åt den inre fränd- 

 skapen. Själf sammanskref han ett utkast till ett naturligt 

 växtsystem, upptagande 67 grupper, ungefär motsvarande 

 våra dagars naturliga familjer. Det naturliga systemet är ve- 

 tenskapens a och o. 



Kan det sålunda icke bestridas att Linné af sin samtid 

 uppskattades såsom en mycket stor vetenskapsman och att 

 hans inflytande äfven sträckt sig långt framåt i tiden, så kan 

 dock den frågan göras, om hela den vetenskapliga riktning, 

 som han representerar, har något större värde. Detta att 

 samla, beskrifva, benämna och ordna naturföremålen, är detta 

 egentligen vetenskap? Den frågan besvarades nekande i 1800- 

 talets midt i Tyskland, där man införde benämningen „veten- 

 skaplig botanik" för den del af botaniken, som icke hade 

 något att göra med kännedomen af arter och släkten, utan 

 endast befattade sig med frågor om växternas utveckling, 

 byggnad och lif. För denna uppfattning ter sig hela den 

 linnéanska tiden såsom ett längesedan öfvervunnet barn- 

 domsstadium och dess intressen tyckas påminna om frimärks- 

 samlandet. 



Ja, botaniken har gått ofantligt framåt sen Linnés tid. 

 Af växtfysiologien, som i våra dagar utgör en så viktig del 

 däraf, fanns på hans tid endast några få rudiment, och 

 denna disciplin är icke det ringaste direkt påverkad af hans 

 arbeten. Det samma är fallet med läran om växternas inre 

 byggnad, om dennas sammanhang med lifsfunktionerna och 

 beroende af omgifningen o. s. v. Anatomien var för Linné 

 ett terra incognita, besynnerligt nog, ty redan på hans tid 



