NEO 9] En ny syntes af fluoren 9 
tylgrupperna icke längre befunne sig i grannläge. Att en 
sådan omlagring faktiskt skulle försiggått och sedan följts af 
den fria metylkedens afspjälkning, synes icke kunna antagas 
då, såsom ofvan visats, i difenylkomplexen substituerade al- 
kyler öfverhufvud icke förete någon speciell tendens att vid 
högre temperatur lösgöra sig.!) Reaktionsförloppet ofvan 
tyckes mig därför snarare tala för att difenylskelettets cen- 
trala bindning i själfva värket besitter en viss, 1 de två mo- 
lekylhälfternas specifika benzolnatur grundad ,tröghet" och 
att man i konsekvens därmed måhända i en framtid skall 
lyckas öfverkomma fall af geometrisk 1someri inom den hit- 
tills ganska ytligt studerade difenylserien. 
Ett eventuelt antagande att vid det af mig utförda för- 
söket fenantren uppstått intermediärt och detta sedan gifvit 
fluoren — 1 analogi med vissa andra fall af öfvergång från 
fenantren- till fluorenserien ?) — torde väl falla på det enkla 
faktum att fenantren såsom sådant icke vid upphettning till 
liflig rödglöd det allra minsta förändras. Ej häller har jag 
vid de fere gånger upprepade försöken en enda gång upp- 
täkt andra produkter än ditolyl och fluoren. 
Polytekniska institutets kemiska laboratorium, januari 
1906. 
1) En aflägsen möjlighet hade ännu förelegat däri att redan vid själfva 
ditolylens beredning en metylgrupp afgått. Detta är dock icke fallet, enär 
jag genom oxidation af utgangsmaterialet till difensyra (jfr Jacobson, Berichte 
28, 2555 [1895]) konstaterade att detsamma faktiskt innehöll tva metylgrupper. 
2) Jfr Baeyer 0. Caro, Berichte 10, 125 [1877]; Anschiitz o. Schultz, 
Berichte 9, 1402 [1876]; Annalen 196, 44, 47 [1879]; Wittenberg o. Meyer. 
Berichte 16, 502 [1883]; Bamberger 0. Hooker, Annalen 229, 132 [1885]. 
