N:o 16] Om en ny anti-aktualistisk teori m. m. 5 
omfattande framgår däraf, att den grundar betraktningen af 
de geologiska formationerna resp. perioderna på de företeelser, 
som visa sig under den nuvarande eller yngsta perioden utan 
att fästa tillbörlig uppmärksamhet vid de stora olikheter i 
smått och stort i mineralogiskt och i geologiskt hänseende, 
som visa sig mellan dessa perioders resp. bildningar, och hvilka 
äro så mycket större ju längre tidskilnaden är mellan dem, 
såsom tydligen framgår af de lemningar eller rester vare sig 
af organisk eller oorganisk art, från djur-, vext- eller stenriket, 
som finnas kvar från dessa äldre perioder. Paleontologerna 
eller betraktarne af de organiska resterna i allmänhet hafva 
dock härvid kommit till en jemförelsevis riktigare uppfattning 
af utvecklingen, i det de vid sina komparativa undersöknin- 
gar af de fossila resterna kommit till insigten af att det or- 
ganiska lifvet småningom öfvergått från lågt stående till mer 
och mer utvecklade former. I motsatts härtill hafva geolo- 
gerna af den Lyell'ska aktualistiska skolan genom tillämpning 
af dess ultrametamorfiska lära kommit till åsikten om att de 
äldre perioderna, hvad de rent geologiska förhållandena be- 
träffar, varit i hufvudsak lika med de nuvarande, och att man 
därföre har skäl att från de senare sluta till de förra. Så- 
lunda har man nu ock för de älsta (prekambriska) formavio- 
nernas bildningar kommit till en sådan aktualistisk och ultra- 
metamorfisk åsigt, hvilken dock står i strid mot såväl deras 
kristalliniska strukturförhållanden som mot den vid lägre 
temperatur indifferenta eller kemiskt tröga naturen hos deras 
förherrskande beståndsdelar, silikaterna, och som därföre en- 
dast genom den fullkomligt obevisade hypotesen af en till 
hundrade miljoner år uppgående geologisk bildningstid kunnat 
få ett sken af sannolikhet. Vida enklare och mera naturen- 
lig, såsom stående mera i öfverensstämmelse med silikaternas 
natur, är den motsatta anti-aktualistiska uppfattningen af de 
primitiva kristalliniska bildningarna såsom ursprungliga så- 
dana, uppkomna vid en hög temperatur och under inverkan 
af öfverhettadt vatten samt en tät och tung på kolsyre- och 
vattengas rik atmosfer. Metamorfoser hafva visserligen före- 
kommit, men under, icke eller blott lokalt efter sjelfva bild- 
ningsperioden, hvilken därföre förlupit under en vida kortare 
tid, än den af den aktualistiska läran antagna ofattligt långa 
tiderymden. 
