N:o 19] Den galv. kombinati nen Cd. amalg. | Cd Cl, | Hg, Cl, | Hg. 35 
verkan på elektromotoriska kraften. Vid häftig omskakning, 
hvarvid elementet med handen försattes i stark rörelse, fann 
jag nog hos vissa celler ett nedåtgående af spänningen, men 
återtog denna i allmänhet rätt snabbt sitt ursprungliga värde. 
Därvid synes, såsom redan v. Helmholtz framhåller, koncentra- 
tionen utöfva inflytande, så att fenomenet bättre framträder vid 
utspädda lösningar, troligen därför att kvicksilfverytan blir 
lättrörligare. Härvid torde dock äfven pastamassans tjocklek 
inverka, ty om denna bildar ett mäktigare lager förhindras 
äfven därigenom den posetiva elektrodens rörelse. Undersök- 
ningarna utförda med några celler gåfvo följande resultat. 
Hlementet Lit = 17;20 -OrsVi=0;079:02 
Omrördes och mätningen utfördes omedelbart därefter. Ingen 
inverkan. Omskakades ytterst häftigt, hvarvid elementet t. o. 
m. stjälpte omkull. Mätningen gaf 0,67901 volt. 
Då ledningen till galvanometern slöts under själfva om- 
röringen svängde spegeln visserligen något fram och åter, 
men så snart skakningen upphörde, inställde sig elementet så 
godt som omedelbart å sitt normala värde. Vid dessa försök 
var temperaturen i7,59 och spänningen 0,67910 volt. På samma 
sätt förhöll sig elementet O. 
Elementet Q, som hade en rätt utspädd lösning 0,1 mol. 
normal d. v. s, ungef. 1,8 ?/, således betydligt mindre koncen- 
trerad lösning än de Zn Cl;-celler, med hvilka v. Helmholtz utförde 
försök, visade sig vara något ömtåligare för rörelse. Innan 
mätningen utfördes var motorn i gång. Sedan den stått 10 
minuter erhölls vid 17,19 C spänningen 0,74429 volt. Beräk- 
nadt af ett tidigare värde, då motorn gick under mätningen, 
för 17,89 och temperaturkoefficienten 0,0005 erhålles för 17,19 
äfven 0,74129 volt. Cellen omskakades därpå och kraften 
medgick till 0,74424 volt. Efter ytterligare häftig skakning 
erhölls värdet 0,74413 V. 
Motorn sattes därpå i gång och efter 10 minuter hade 
spänningen stigit till 0,74421 samt steg måningom till sitt ur- 
sprungliga värde. Mindre omröringar, som under denna tid 
företogos, nedsatte för hvarje gång kraften med 0,00001- till 
0,00002 volt. Emellertid framgick det tydligt att detta element, 
som hade så utspädd lösning, ej mer så hastigt återtog sitt nor- 
mala värde som de, hvilka innehöllo mera koncentrerade. 
