N:o 21] Nyare åsikter om förhållandet mellan själ och kropp. 20 
psykologin — ty i själfva verket äro ju såväl historien som 
språken väsentligen frambringelser af det mänskliga själslif- 
vet. Man kan visserligen anmärka, att just emedan frågan är 
af den omfattande art, att den berör de mest olika forsknings- 
områden, och då den i anseende till sin svårlöslighet ej tyc- 
kes kunna definitivt utan blott medels uppställande af alle- 
handa hypoteser besvaras, den måste förblifva främmande 
för den exakta forskning, scm enligt allmänt medgifvande 
utgör societetens egentliga uppgift. Detta är ju den vansk- 
lighet, med hvilken all filosofi varit och är behäftad, att, 
enär den söker finna lösningen af de högsta och mest om- 
fattande principfrågar, den i högre grad är andra vetenska- 
per nödgas dväljas inom hypotesernas område. Men ingen, 
som vill göra filosofin rättvisa, bör kunna neka, att hon, åt- 
minstone under senaste halfsekel, allvarligt bemödat sig att 
ställa sitt arbete i möjligast nära öfverensstämmelse med de 
på erfarenhetens grund byggande, exakta vetenskaperna och 
allt mera sökt stöd för sina hypoteser i dessa vetenskapers 
resultater, eller åtminstone vinnlagt sig om att hennes hy- 
poteser ej med sagda resultater måtte komma i strid. Och sär- 
skildt har detta varit fallet med den filosofiska forskning, 
som haft till föremål frågan om förhållandet mellan den fy- 
siska och den psykiska sidan af tillvaron. 
Denna fråga är, som bekant, urgammal och har syssel- 
satt redan den grekiska forntidens tänkare, men den har se- 
dan dess allt jämt ånyo framträdt i växlande former. Och 
i nyare tider ända intill våra dagar har den utgjort föremål 
för lifliga meningsstrider. Sålunda framträdde kring medlet 
af 19:de seklet den materialistiska tankeriktning, som, repre- 
senterad af en Moleschott, Vogt och Bächner, betraktade det 
materiella som det ensamt verkliga och frånkände det psy- 
kiska all själfständig tillvaro, förklarande detsamma än som 
ett stoff af särskildt slag, ett sekret af hjärnan, såsom gal- 
lan af lefvern m. m. dyl., än som egenskap af eller tillstånd 
hos hjärnan, eller såsom ett inbegrepp af rörelseri densamma. 
Denna lära stod dock ien allt för bjärt motsats till hvad vår 
inre erfarenhet lär oss om våra själsakters beskaffenhet för 
att kunna konsekvent vidhållas af sina egna förkunnare. 
Hvad det egentligen vill säga att en föreställning, ett om- 
