N:o 21] Nyare asikter om förhallandet mellan själ och kropp. 25 
besjälade individen en sådan växelverkan eger rum, har län- 
ge antagits såsom själffallet och är onekligen den uppfatt- 
ning som närmast erbjuder sig och som synes den naturli- 
gaste. Att hos mig en synsensation uppstår såsom verkan 
af någon på mitt synorgan skedd och till detta organs cen- 
trum i hjärnan fortledd retning; att å andra sidan min vilja 
att röra min arm är orsak till den retning af det motoriska 
centrum 1 hjärnan, hvarifrån retningen går vidare till ar- 
mans muskler och sätter dem 1 rörelse: detta allt synes ju 
för det populära uppfattningssättet så klart och själffallet, att 
detta ej ens sätter något annat i fråga. Att, när jag vill 
röra min hand och handen röres, orsaken till rörelsen just 
är denn. min vilja, detta synes vara klart som dagen. När 
skulle vi väl få antaga tillvaron af ett kausalförhållande, om 
icke i ett fall som detta”? 
Emellertid har man förnekat möjligheten af denna 
växelverkan såsom oförenlig med ett naturvetenskapligt å- 
skådningssätt. Det argument man härvid vill göra gällande 
är framför allt teorin om energins bestånd. Det är, säger 
man, ovedersägligt bevisadt att energin, d. v. s. materiella 
tings förmåga att, under vissa gifna omständigheter, åstad- 
komma fysiskt arbete, vid omsättning från en form till en 
annan förblifver till beloppet oförändrad, så att då t. ex. 
mekanisk rörelse förvandlas till värme eller tvärtom, samma 
summa af energi, som på ett håll förbrukas och försvinner, 
på ett annat håll återfinnes bevarad. Fkvivalens eger allt- 
så rum mellan orsaken och verkan, den verkade förändrin- 
gens belopp är mättet på den orsak som frambragt den. 
Man anser nu detta sakförhållande nödvändigt innebära, att 
hela beloppet fysikalisk energi 1 universum städse förblir 
oförändradt, och att detta utgör ett hinder för erkännandet 
at en växelverkan mellan det psykiska och det fysiska. Ty, 
säger man, om en fysisk tilldragelse, t. ex. en retning af nå- 
got sinnescentrum i hjärnan, kunde åstadkomma en psykisk 
tilldragelse, t. ex.en föreställning, så skulle, eftersom vid den 
fysiska retningen någon energi blifvit förbrukad men före- 
ställningen icke är någonting fysiskt, ett visst belopp fysisk 
energi utan ersättning gå förloradt. Och å andra sidan, om 
en psykisk tilldragelse, t. ex. en viljeakt, förorsakade en fy- 
