28 'Th. Rein. XLVIII 
afkomlingarna, och därpå beror all utveckling i den orga- 
niska naturen. Men Darwin själf framhåller uttryckligen, 
hurusom, åtminstone hos djuren, vissa psykiska egenskaper, 
såsom klokhet och försiktighet, äro utomordentligt viktiga 
betingelser för seger i kampen för tillvaron, emedan de skyd- 
da djuret mot faror och göra det för detsamma lättare att 
vinna hvad det för sitt bestånd behöfver. Men enligt paral- 
lelteorin vore dessa egenskaper af ingen nytta, eftersom det 
icke är de som förorsaka djurens handlingar eller deras sätt 
att förhålla sig emot yttre ting, utan orsakerna ligga helt 
och hållet på den fysiska sidan. Det blir då ur Darwinsk 
synpunkt oförklarligt, hvarföre dessa öfverflödiga psykiska 
egenskaper likväl utveckla sig hos djuren och slutligen upp- 
nå den höjd vi finna dem ega hos människan. Äfven köns- 
urvalet, hvilket Darwin betraktar som en så viktig faktor i 
utvecklingen, blir betydelselöst, emedan de psykiska känslor: 
af lust eller olust, dem åsynen af en individ väcker hos en 
annan individ af motsatt kön, ej hos den senare kan föror- 
saka några handlingar. Det blir oförklarligt att djuren, 
ehuru således deras själslif ej står i kausalförhållande till 
deras handlingar, likväl öfverbufvudtaget handla såsom om 
detta vore fallet, d.ä. handla på ett i regeln ändamålsenligt 
sätt, söka undfly faror, förskaffa sig föda etc. Att organis- 
men eller att nervsystemet hos en därmed utrustad organism 
vore så inrättadt, att det alltid af sig själft och utan psykisk 
medverkan skulle reagera mot alla möjliga intryck på ett 
ändamålsenligt sätt, att af de många tillvägagåenden, som i 
ett gifvet ögonblick vore för organismen fysiskt möjliga, or- 
ganismen af sig själf i regeln skulle välja just det ändamåls- 
enliga, detta är kanhända icke logiskt otänkbart, men före- 
faller dock i hög grad osannolikt. Huruvida det är möjligt 
att en automat— och djuret, så vidt det verkställer en sin- 
ligt förnimbar handling, vore ju blott en automat — kan va- 
ra så inrättad att den undviker allehanda, på förhand obe- 
räkneliga faror samt begagnar allehanda på förhand oberäk- 
neliga tillfällen till vinst, detta må här lämnas oafgjordt. 
Men visst måste erkännas att den förklaring synes gå myc- 
ket långt öfver ån efter vattnet, som säger, att då en hare 
springer undan en hund, det icke är därför att haren sett 
