N:o, 21] Nyare åsikter om förhållandet mellan själ och kropp. 31 
garne ,större" och ,mindre" alls kunna uppstå. För att de 
skola uppstå fordras redan en jämförelse, ett sammanfattande 
till enhet i medvetandet af skilda föreställningar, och ett 
aktgifvande särskildt på deras kvantitativa sida, alltså ett 
visst mått af abstraktion. Och huru allt detta skall hafva 
motsvarighet i hjärnprocesserna förblir fortfarande en gåta. 
Äfven anhängare af parallelteorin, t. ex. A. Riehl, medgifva, 
att förbindelse af föreställningar på grund af deras inre för- 
vandtskap icke har någon fysisk motsvarighet, andra, såsom 
Th. Ziehen, erkänna att våra synsensationers projektion till 
den rumvärld vi se inför oss saknar ett materielt underlag. 
Någon fullständig Pparallelism mellan de båda sidorna 
af tillvaron, sålunda att hvarje fysiskt faktum skulle hafva 
sin motsvarighet iett psykiskt faktum och tvärtom, kan allt- 
så icke medgifvas ega rum. Utom att psykiska fakta gifvas 
för hvilka någon motsvarighet å den fysiska sidan icke kan 
uppvisas eller ens antagas, gifvas äfven fysiska fakta för 
hvilka någon motsvarighet å den psykiska sidan ej låter 
uppvisa sig, nämligen öfverhufvud den oorganiska naturens 
företeelser. Fechner, som hyllar teorin om en universell pa- 
rallelism, så att öfverallt en dylik dubbelsidighet i tillvaran 
skulle förefinnas, har ej kunnat genomföra denna sin åsikt 
utan att hemfalla åt de största fantasterier: jorden och stjär- 
norna äro besjälade väsenden, det existerar således jordandar 
och stjärneandar, med ett ord man glider från vetenskapens 
område öfver på poesins. Andra parallelismens anhängare 
hafva därföre omfattat densamma endast såsom partiell, d. ä. 
inskränkt till den organiska naturen. Den partiella parallel- 
teorin antager icke några psykiska paralleler till det oorga- 
niska, men väl att i alla lifsyttringar, äfven de vegetativa, 
ingår såsom parallelfunktion något psykiskt, så att redan 
protoplasmats rörelser, dess sammandragning och själfdelning 
beledsagas af subjektiva akter, i någon mån likartade med, 
hvad vi kalla lust- och olustförnimmelser samt drifter. Men 
man kan fråga, om icke den partiella parallelteorin, då den 
erkänner att den fysiska sidan af tillvaron bildar ett allt 
igenom kausalt sammanhängande helt, medan den låter det 
psykiska endast här och där uppdyka såsom parallelfenomen 
till vissa fysiska tilldragelser, — om den icke därigenom i 
3 
