En geologisk Undersøgelsesrejse til Disko og Nugssuak-Halvø i Vest-Grønland. 151 
et Fænomen, som man overordentlig hyppig støder paa i de kul- 
førende Dannelser i Vest-Grønland. Ved Skansen ses det ikke alene 
ved Klinten, men ogsaa inde i Landet, saaledes som det fremgaar 
af Tav. I, Fig. 2, som viser en noget uregelmæssig diskordant Parallel- 
struktur. De Slutninger, der formentlig kan drages af dette Forhold 
i Forbindelse med andre Iagttagelser, skal berøres i det følgende. 
I Sandet forekommer hist og her konkretionære Boller af et 
noget forskelligt Udseende. Sandsynligvis er det i Reglen Jernfor- 
bindelser, der har kittet Sandet sammen til Boller. Hyppigst optræder 
Konkretionerne som haarde, lysegraa Sandstensboller; i Klinten østfor 
Bopladsen ved Skansen ses talrige saadanne Boller af meget veks- 
lende Form og Størrelse; de største har et Gennemsnit paa over 
2 m. Paa Тау. II, Fig. 1 ses en større og flere mindre (Sandet, hvori 
Bollerne ligger, viser en meget udpræget diskordant Parallelstruktur, 
hvilket dog ikke ses tydelig paa Billedet). De ligger ogsaa i stort 
Antal paa Stranden og er iøvrigt allerede omtalte af GIESECKE!) og 
STEENSTRUP”). Ogsaa Konkretioner af „Atanikerdluktypen“ findes 
af og til, men jeg har aldrig set dem in situ paa den her omhandlede 
Strækning; desværre indeholdt de kun meget fragmentariske Plante- 
forsteninger., 
I lange Tider har man ved Skansen brudt Kul”), hvoraf i de 
senere Aar en Del om Vinteren paa Hundeslæde føres til Godhavn. 
Kullene brydes et Stykke oppe i Landet i Skrænterne ved et lille 
Elvleje i с. 150 m’s Højde. Kullaget ligger i Sand, og dets Mægtig- 
hed er godt 1 m. Forøvrigt synes der ved Skansen at forekomme 
mindst 6—8 forskellige Kullag. Ogsaa længere mod Vest brydes 
der Kul af Grønlænderne fra Skansen. 
Af Forsteninger har jeg paa Diskos Sydøstkyst kun fundet Plante- 
forsteninger. De bedste fandt jeg i et lille Elvleje vestfor Bopladsen 
ved Skansen (formodentlig det Elvleje, som STEENSTRUP") har be- 
tegnet med k). I Bunden af dette Elvleje findes en sort Lerskifer, 
hvis synlige Mægtighed kun er c. 12 cm. I denne Lerskifer findes 
talrige, vel bevarede Rester af Taxodium eller Sequoia samt af еп 
Thuja-lignende Form. Ogsaa Blade af Løvtræer fremkommer, men 
forholdsvis sjældent. 
Охег Skiferen ligger с. 3 m Sand, overlejret af et Lag meget 
let smuldrende Kul paa c. 35 cm's Mægtighed; derefter følger atter 
1) Se GIESECKE's Dagbog. II Udg. $. 87. Medd. om Grønland. 35. Hefte. Kjøbenh. 1910. 
) K. J. У. STEENSTRUP: 1. с. 1883 (I) S. 199. Anm. 
) H. Rink: Grønland, geographisk og statistisk beskrevet. 1. Bd. Kjobenh. 1857. $. 178. 
*) К. J. V. STEENSTRUP: Om de kulforende Dannelser paa Øen Disko, Haregen 
og Syd-Siden af Nügssuak’s Halvøen i Nord-Grenland. S. 8. — Vidensk. Medd. 
fra den naturhist. Foren. i Kjøbenhavn 1874. 
> ww 
