162 J. P. J. RAVN. 
skuelse er rigtig, at Grafiten er opstaaet ved den gennembrydende 
Basalts Indvirkning paa stærkt kulholdige Lag (Kul eller bituminøse 
Skifere) af de kulførende Dannelser. Som vi senere skal se, er Gra- 
fiten ved Kaersut sikkert dannet paa den Maade. 
De faststaaende, kulførende Dannelser ser man meget lidt til paa 
den omtalte Skraaning, saa at det er umuligt at sige, hvor højt de 
her naar op. I en Højde af 565 m fandtes en grønlig, bladet, stærkt 
forvitrende Basalttuf, som efterfulgtes af en lille Dal, hvor der var 
fuldt op af større og mindre Blokke af en ejendommelig, grønlig, 
grovkornet Eruptiv samt af Gnejsblokke, hvoriblandt nogle af flere 
Kubikmeters Størrelse. Paa den anden Side Dalen hævede Basalt- 
tuffen sig til vel op imod 800 m’s Højde. 
Som alt omtalt begrænses den lille Bugt ved Niakornat mod Syd 
og Sydvest af temmelig høje Fjælde af Basalttuf, som ifølge STEEN- 
STRUP i Salisat naar en Højde af 300 т. Fra Udstedet fører 2 Stier 
op over disse Fjælde; den vestlige fører bl.a. i Retning af den oven- 
for beskrevne Grafitforekomst; den østlige naar i et snævert Pas op 
til с. 80 m’s Højde og sænker sig saa atter nedad mod en Dal, som 
gennemstrømmes af en lille Elv og ender i en flad Bugt østfor Ud- . 
stedet. Blandt de talrige, større og mindre Sten, som træffes i Elv- 
lejet, finder man hyppig de fra ældre Tid kendte, kuglerunde, 
kalkholdige Konkretioner, hvoraf desværre kun en ringe Procentdel 
indeholder Forsteninger. Paa den sydlige Side af Dalen ses 'de kul- 
førende Dannelser, der som sædvanlig er gennemfurede af Erosions- 
render. Noget samlet Overblik over disse Dannelser er det vanske- 
ligt at faa, da Profilerne paa Grund af Skred og Plantevækst falder 
i Stumper og Stykker. Jeg fulgte de kulførende Dannelser til en 
Højde af 265 m, hvor jeg naaede op til en Slette, som jævnt hæver 
sig indad Landet til. Paa Grund af Taage var det umuligt at se, 
hvad der fulgte efter denne Slette. 
Sorte Skifere spiller her en meget betydelig Rolle; .desuden op- 
træder som sædvanlig lyse Sandstene. Skifrene synes at være meget 
tilbøjelige til Vejrsmuldring, saa at de hyppig var forvandlede til 
Bunker af Smaabrokker næsten uden synlig Lagdeling. I den øst- 
lige Gren af et lille Elvleje, som ligger omtrent lige overfor den 
ovenfor omtalte Sti over Basalttuffen, fandt jeg i en Højde af 220 m 
et vel godt 20 m mægtigt Profil i sorte Skifere, der som sædvanlig 
var stærkt vejrsmuldrede; Lagene syntes at hælde mod Nord, hvilket 
iøvrigt altid synes at være Tilfældet med de kulførende Dannelser i 
denne Egn. I Skifrene findes enkelte tynde Sandstenslag samt tal- 
rige større og mindre Kalkkonkretioner, som fuldstændig ligner dem, 
man finder i det store Elvleje. Jeg sønderslog en Mængde af disse 
Konkretioner og fandt deri en Del Forsteninger, navnlig af Ammoniter; 
