En geologisk Undersøgelsesrejse til Disko og Nugssuak-Halvø i Vest-Grønland. 167 
stenen var Feldspathen kaoliniseret. Nogle Meter endnu længere 
mod Øst havde Sedimenterne det sædvanlige Udseende. Over Peri- 
dotiten laa en grov, sort Sandsten. 
Der kan ikke være nogen Tvivl om, at Grafiten er opstaaet ved 
den gennembrydende Eruptivs Indvirkning paa Kullagene. Jeg har 
allerede tidligere omtalt, at H. Rink antog, at Grafiten i de kul- 
førende Dannelser var fremkommen paa denne Maade, men saavidt 
mig bekendt har man intetsteds kunnet paavise dette saa fuldstændig 
som her paa denne Lokalitet, der formodentlig ikke tidligere har 
været Genstand for en nøjere Undersøgelse. 
Endnu maa omtales, at der i Peridotiten fandtes smalle Gange, 
som indeholdt det tidligere kun fra: Kaersut bekendte Mineral Kaer- 
sutit. Gangmassen er mørkere, og Kaersutitkrystallerne gennem- 
gaaende mindre, end Tilfældet er ved Kaersut, hvilken Lokalitet 
skal omtales nærmere i det følgende. 
Omtrent midtvejs mellem Stollen og Elvens Delta ses i Klinten 
endnu en smal, lodret Basaltgang, som naar op gennem hele Klinten. 
For at undersøge nogle Sedimenter, som vi fra Kaersuarsuk 
havde set liggende et Stykke fra Kysten og i ret betydelig Højde, 
gjorde ‘Dr. HEIM og jeg 4. 2. August en Ekskursion ind i Landet. 
Disse Sedimenter ses midt paa Billedet, Тау. VII, Fig. 1, til højre for 
den korte Isbræ og paa den anden Side af Elvlejet. Over dem ses 
Basalt. Billedet er taget fra en Terrasse paa 80—90 m's Højde 
indenfor Kaersuarsuk. Vor Vej faldt først udenom den østlige Ende 
af Slibestensfjældet, i hvilken man — i en Højde af op imod 400 m 
— saa nogle fremstaaende Partier af grønlig Olivinbasalt. Denne 
indeholdt ingen synlige Gange med Kaersutit, men den omgivende 
Sandsten var ligesom ved Kulbruddet stærkt kontaktmetamorfoseret. 
Indenfor Slibestensfjældet ligger en temmelig bred og flad Dal, som 
hæver sig jævnt i Retning mod Ujarartorsuak;: i Bunden af denne 
Dal findes et lille Vandløb. Dalens sydlige Side bestaar af Gnejs, 
hvilken Stenart nu ogsaa begrænser Vestsiden af det store Elvleje, 
og hæver sig jævnt mod SV op imod Basaltdækket. Fra dette 
Gnejsomraade ser man paa den anden Side Elvdalen ind i en dybt 
nedskaaren Sidedal, hvorigennem en forholdsvis stor Bræ skrider. 
Denne Bræ standser kort før Sidedalens Udmunding i Elvdalen; 
dens Smæltevand flyder ud i Elven. Bræen synes omgivet af be- 
tydelige Moræner. Lidt længere oppe modtager Elven et nyt Tilløb, 
men denne Gang fra Vest. Det kommer fra en Bræ, hvis Bræende 
ligger i en ret betydelig Højde. Vi gik op langs dette Tilløb og 
passerede snart — i nogen Afstand — Enden af den Bræ, der følger 
Hoveddalen. Paa Тау. VI, Fig. 1 ses nederst её Glimt af denne Bre 
og øverst den lige omtalte vestlige Bræ. Umiddelbart til højre for 
