Foraaret 1910 blev jeg af Commissionen for Ledelsen af de geo- 
logiske og geografiske Undersøgelser i Grønland anmodet om at 
foretage en Rejse i Julianehaab Distrikt i Syd-Grønland for at 
undersøge Kirkeruiner fra Nordbotiden, især den velbevarede Kirke- 
ruin ved Kakortok. 
Ved Afrejsen modtog jeg fra Commissionen en Instruks, hvoraf 
skal anføres: 
»Det overdrages Dem at foretage en Rejse til Grønland med 
Undersøgelse af Kirkeruinerne i Julianehaab Distrikt som Maal, og 
skal man i den Anledning bemærke: 
Kirkeruinen ved Kakortok er enestaaende blandt de nordiske 
Ruiner i Grønland, da den er den eneste af disse, hvor der kan 
være Tale om nogen Arkitektur; vel har den gentagne Gange været 
undersøgt, saaledes af Hans EGEDE 1723, GRAAH 1828 og HOLM og 
GROTH 1880, men en fagmæssig Undersøgelse, en detailleret Opmaa- 
ling og Aftegning har den dog endnu ikke været Genstand for, og 
en saadan er det der ønskes. Samtidig hermed ønskes undersøgt, 
om de enkelte Sten er mere eller mindre tildannede, og om det kan 
ses i det nærliggende Fjeld og de derfra nedskredne Masser, hvor 
disse Sten er tagne; at der ligefrem skulde kunne paavises en Slags 
Arbejdsplads, hvor de enkelte Sten har faaet en vis Tildannelse, tør 
neppe ventes, da Tildannelsen jo er saa ringe. 
Da der, skønt kun i ringe Mængde, er paavist, at der er benyt- 
tet Kalk som Bindemiddel, ønskes Kalkprøver medtagne, uden at 
Murene derved svækkes; da de hidtil hjembragte Prøver er forkomne. 
Spørgsmaalet Kalk som Bindemiddel har en særlig Interesse, da det 
af „Meddelelser om Grønland", Hefte XXXIV, Pag. 148 vil være Dem 
bekendt, at der er Sagn blandt Grønlænderne om, at Sten til Kirken 
skulde være tagne ved Stenbrudsgerne (Ujarartarfik) ved Sydproven. 
Det ønskes undersøgt, om Kalk som Bindemiddel kan antages kun 
al have været brugt paa enkelte særlige Steder som om Vinduerne, 
medens der ellers i Almindelighed kun har været anvendt Leer. 
99 Ed 
