Kirkeruiner fra Nordbotiden m. m. i Julianehaab Distrikt. 299 
I Sydsiden: I østre Hjørne, i flere Fuger under og øst for Vægnichen; (vist- 
nok til en Dybde af 10—12 ст); — dette er det Sted i Kirken, hvor 
der er fundet mest Kalkmørtel samlet. 
I Nordsiden: I Østenden, inde i Vægnichen, baade paa Siderne og bagtil. — 
Desuden i flere Fuger øst for Nichen; samt et Par meter vest for 
den oppe paa Væggen. Endelig lidt lige Øst for Vinduet. 
I Ostgavlen: I de nederste Fuger under Vinduet; samt højere oppe, syd for 
dette. 
Som det vil ses, findes Kalkmørtel næsten paa alle de forskel- 
lige Steder; ogsaa 1 Nicherne og раа Dørenes Indersider; — kun i 
Vinduernes Indersider fandtes ikke noget; men der har naturligvis 
veeret. ! \ 
Det maa saaledes antages, at alle Fugerne, efter at Murene var 
opførte i Leer, er blevne udkradsede og derefter udspækkede med 
Kalkmortel. 
Det er overraskende at finde Kalkmortel i en Nordbo-Bygning i 
Grønland; og man har hidtil ikke kunnet forklare, hvorfra man har 
faaet Kalken, da Kalksten ikke kendes i Julianehaab Distrikt.? 
Nu har Grønlænderne et Sagn om, at Stenene til Kakortok- 
Kirken er hentede paa Ujaragtarfik-Øer ved Sydprøven. Det er 
ovenfor paavist, at Stenene maa være tagne i Omegnen af Kirken. 
Dr. К. J. V. STEENSTRUP har da fremsat den Formodning, at maaske 
Kalken kan være hentet paa Øerne, da der her menes at være fun- 
det flere smaa Stykker Kalksten.” — Som jeg skal gøre Rede for 
senere, er der heller ikke megen Sandsynlighed for dette, blandt 
andet fordi Sagnet kan forklares paa en anden Maade. 
Da der bl. a. ved Igaliko forekommer Kalkspat, kunde det jo 
nok været benyttet til deraf at brænde Kalk; men det findes ikke i 
større Mængder; og det vilde da have været sandsynligt, at man saa 
ogsaa havde brugt Kalk til Kirken ved Igaliko, hvad der ikke vides 
at være Tilfældet. à 
Ved nærmere Eftersyn viser Kalkmortelen fra Kakortok sig at 
indeholde Skalstumper af Blaamusling; det faldt mig da ind, at 
Nordboerne maaske havde brændt Kalk af Muslinger. Saadan ,Skal- 
kalk" har man lige fra den tidlige Middelalder brændt og benyttet 
herhjemme i kalkfattige Egne, især langs Jyllands Vestkyst; det er 
f.Eks. benyttet til Ribe Domkirkes ældste Dele.” Skalkalk vides og- 
1 Paa Grund af de stærke Sydost-Storme er Østgavlens Yderside og Vestgavlens 
Inderside næsten fuldstændig rene og udvaskede i Fugerne. 
? Se: Meddelelser om Grønland. Hefte VI. Pag. 96. 
5 Se herom: Meddelelser om Grønland. Hefte XXXIV. Pag. 148. 
* Om „Skalkalk“ i Middelalderen og senere зе: HELMs: Ribe Domkirke. Sp. 9—10; 
og FEJLBERG: Jydsk Bondeliv. 1ste Udg. I. Pag. 26. — Det kaldtes i Middelalderen 
»Sckille“ og kaldes endnu „Skilkalk“. 
XLVII. 23 
