Kirkeruiner fra Nordbotiden m. m. i Julianehaab Distrikt. 347 
i Vigen; men trods ivrig Søgen maatte vi dog opgive at finde Stedet. 
Først paa Tilbagerejsen, da vi havde faaet en Grønlænder fra Bo- 
pladsen Kangarmiutsiak paa Sydsiden af Akia med, fandt vi Stedet. 
Gaar man fra Vigen opad i Land gennem en Sænkning, kommer 
man snart til en lille Sø, herfra falder Terrainet mod Syd, hvor an- 
dre Smaasøer ses; gaar man nu fra Søen over mod Højderne 1 Syd- 
øst, kommer man -— efter et Kvarters Gang fra Stranden — til en 
ret bred Kløft med stejle Sider; den skraaner nedad mod Syd- 
vest, hvor den ender i en lille Sø. Kløften gaar gennem to Højde- 
drag, og i Sænkningen mellem dem danner den et lille Vandhul; 
lige øst for dette begynder Vægstenen og fortsætter sig op gennem 
Kløften; men mange løse Sten og Blokke af den omgivende Granit 
dækker Bunden, saa man ikke kan se, i. hvilken Udstrækning 
den faste Vægsten findes. Rundt om mellem disse Sten. ligger 
større og mindre Blokke af Vægsten, flest nede ved Breden af Vand- 
hullet. 
Gennem lange Tider har Grønlænderne benyttet Bruddet; men 
nu bruges det vistnok ikke mere. — I Kløften laa flere store Væg- 
stensblokke, hvori der var arbejdet, dels med Sav, dels med Mejsel 
eller Stemmejern og dels med Kniv; fremspringende Hjørner havde 
dybe Indhak, der var skaarne for at frigøre Hjørnet fra Blokken. 
I een Blok var nær Kanten skaaret en oval Rende, som var Begyn- 
delsen til en af de store flade Skaale, der af Grønlænderne benyttes 
til Spæk-Lamper: 
Navne fra nyere Tid var skaarne nogle Steder; men jeg ledte 
forgæves efter Spor af, at Nordboerne skulde have brudt Vægsten 
her. Naar Grønlænderne gennem lange Tider — rimeligvis lige siden 
Nordbotiden — har brudt her, er det heller ikke at vente, at Nord- 
bominder skulde være tilbage. Det skal dog bemærkes, at den ikke 
særlig gode Vægsten her paa Stedet nøjagtig ligner mange af de for- 
arbejdede Stykker, jeg fandt inde ved Igaliko; den er grov, skifret 
og fuld af Glimmer; dog findes ogsaa gode tætte Stene i Bruddet af 
de nu synlige; det er jo muligt, at den faste Sten, som nu ikke kan 
ses, er bedre, og at det er alle de daarligste Sten, som er blevne 
tilbage. Bruddet er maaske ogsaa tømt nu; hele Kløften gør Indtryk 
af engang at have været en stor Vegstensaare.'— Fra Bruddet med- 
toges en Del af de forskellige Kvaliteter af Vægsten. som nu fand- 
tes der. 
1. GIESECKE siger om Vægstenen paa Аа i sin Dagbog under 13. August 1806: 
»Die herrschende Gebirgsart auf Matthiesens Land ist Granit, mit grossen Lagern 
von Talkschiefer“, hvad der kunde tyde paa, at der andre Steder paa Øen findes 
Vægsten; dog kendte Grønlænderne kun dette ene Sted. — Dagbogen udgivet sidst 
i: Meddelelser om Grønland. Hefte XXXV. 
XLVII. 26 
