350 MOGENS CLEMMENSEN. 
dyb, at man ikke kunde bunde; mindst 2!/2—3 meter; Vandet var 
saa klart, at man saa alle Sten og Enkeltheder nede paa Bunden lige 
saa tydeligt som Omgivelserne over Vandet; (saa tydeligt, at jeg be- 
gyndte at kravle derned uden at se, at det var Vand). Nogen „Se“ 
kan man egentlig ikke kalde Vandet, der staar i Bunden af Hulens 
inderste Del, idet denne snarere bliver snævrere indefter eg kun er 
en høj, overdækket Spalte i Fjeldet ligesom den øvrige Del af Hulen. 
Idet hele taget er Hulen ikke saa fantastisk, som GRAAH beskriver den, 
og jeg forstaar ikke, at GRAAH ikke har kunnet kaste en Sten ind 
til Bunden, især da det synes, som om der dengang har været mindre 
Vand. 
Hele Vejen ud og ind ledte jeg overalt for om muligt at finde 
noget usædvanligt; men jeg fandt kun Avisstumper og en Flaske, 
hvori var beskrevet Papir, — alt fra et Besøg af Danske i Hulen 
1908. (Som Mærke lagde jeg Flasken paa Stenene hvor Vandet be- 
gyndte). ” 
Grønlænderen Virus NIELSEN, Kateket i Kangarmiutsiak, fulgte 
med ind i Hulen og havde været der i 1887; han paastaar med Be- 
stemthed, at meget var forandret i Hulen siden dengang; mange 
Sten og Blokke var styrtede ned, Passagen gennem Hulen var nu 
meget besværligere, og „Зоеп“ var nu større og dybere; dengang 
kunde den svage Lysning af Hulens Indgang ikke — scm nu — ses 
helt inde fra Vandet. — Meget tyder paa, at der til Stadighed styrter 
Sten ned, saavel udenfor Hulens Indgang som inde i den, hvad der 
jo nemt kan forandre Vandstanden i Hulens Bund. Da Vandstanden 
derinde — efter Grønlændernes Sigende — er forskellig efter Аагз- 
tiden og afhængig af Nedbøren, maa man antage, at „Soen“ kun er 
nedsivet Overfladevand fra Terrainet over Hulen. — 
Fra Hulen roede vi tilbage vest om Akia og undersøgte altsaa paa 
Hjemvejen Vægstensbruddet; sent om Aftenen var vi tilbage i Juliane- 
haab. 
Reise til Ujaragtarfik-Øer. 
I sine „Antikvariske Iagttagelser i Julianehaab Distrikt“! frem- 
hæver Dr. К. J. V. STEENSTRUP, at baade GIESECKE og VAHL omtaler 
et Sagn, som Grønlænderne havde om, at Stenene til Kakortok-Kirken 
var tagne paa Ujaragtarfik-Oer ud for Lichtenau-Fjord; men da 
Stenene til Kirken antoges for at være tagne fra det nærliggende 
' Meddelelser om Grønland. Hefte XXXIV. — Pag. 148. 
