INDLEDNING. 
Ingen Del af Grønland har i mineralogisk Henseende naaet 
saa stor en Berommelse som Fjeldstrækningerne Nord for Juliane- 
haab. Her, ikke langt fra de Egne, hvor Erm Rene og hans 
Ledsagere grundlagde Landets Bebyggelse, har først GiEsEcKE 
(1806) og efter ham talrige Rejsende gjort forbavsende Fund af 
sjældne Mineraler. Har end intet af disse vist sig af teknisk 
Betydning, maatte dog allerede den Omstændighed, at man intet 
andet Sted i Grønland og kun yderst faa Steder i den øvrige 
Verden finder såa mange sjældne Mineraler [samlede paa en lille 
Strækning, vække videnskabelig Interesse. Hertil kom, at man 
fra de samme Egne, men tilsyneladende uden Forbindelse med 
de sjældne Mineraler, havde lært at kende en begrænset Fore- 
komst af rød Sandsten, som blev noget nøjere undersøgt af 
Pincer (1828), og som maatte tildrage sig en særlig Opmærk- 
somhed som den eneste i hele Syd-Grønland opbevarede Levning 
af Aflejringer fra det uhyre Tidsrum mellem Urfjældets Dannelse 
og Nutiden. Da Staten paa J. Е. Joaxsrrur’s Initiativ paabegyndte 
de sammenhængende videnskabelige Undersogelsesarbejder i 
Grønland (1876), var det saaledes naturligt, at den første Eks- 
pedition, som udsendtes, gjaldt Julianehaab og blandt sine Op- 
gaver havde Undersøgelsen af den røde Sandsten og af Mineral- 
findestederne ved Kangerdluarsuk }). 
1) Dette i Grønland paa saa mange Fjorde anvendte Navn er i den ældre 
mineralogiske Litteratur Fællesbetegnelsen for de sjældne Mineralers 
Findesteder Nord for Julianehaab. 
