383 
gruppe af Bjergarter, sidestillet med Granit og Syenit; han 
havde paapeget, at Bjærgarten fra Kangerdluarsuk, hvori de 
sjeldne Mineraler var Bestanddele, tilhorte den forstnevnte 
Gruppe, og det blev gennem hans, У. С. Broccer’s og andres 
Arbejder lagt for Dagen, at de paa forholdsvis smaa, men over 
hele Jorden spredte Pletter optrædende Nefelinsyeniter havde Krav 
paa den allerstørste Interesse og gav ny og uventede Indblik i 
de Udviklingsprocesser, der er foregaaet i Jordskorpens dybere 
Partier. 
Der var saaledes stærk Opfordring til at fortsætte og udvide 
Undersøgelserne i Julianehaab Egnen. Imidlertid ønskede Dr. 
STEENSTRUP at overdrage de udførligere Undersøgelser til en anden, 
og han opfordrede mig til under forskellige Studieophold i Ud- 
landet at forberede mig til et saadant Arbejde. Selv sørgede 
han for at erstatte de tilintetgjorte Samlinger med omfangsrige 
ny, medens han i Somrene 1888 og 1899 i anden Anledning 
opholdt sig i Julianehaab Egnen. 
Efter at jeg havde gennemgaaet det rige Steenstrup’ske 
Materiale af Prøver fra Julianehaab Egnens Bjærgarter og afsluttet 
Bearbejdelsen af nogle Dele deraf"), blev det af «Kommissionen 
for Ledelsen af de geologiske og geografiske Undersøgelser i 
Grønland» overdraget mig i Sommeren 1900 at fortsætte de 
geologiske Arbejder paa Stedet. 
I den af Kommissionen udfærdige Instrux af 2. April 1900 
fastsattes som Ekspeditionens Hovedformaal «en Undersøgelse 
af de Eruptivbjærgarter i Egnen omkring Tunugdliarfik-Fjord, 
som er brudt frem efter den derværende røde Sandstens Dan- 
nelse». Saa vidt Tiden kunde tillade det, skulde endvidere de 
nefelinførende Bjærgarter ved Ivigtut undersøges, og paa Over- 
rejsen skulde anstilles lagttagelser angaaende Havvandets Farve 
og Planktonmængde efter Srerxstrup'’s Metode >”). 
1) Meddelelser om Grønland XIV. 
2) Medd. om Grønl. XXIV, 1901, p. 251 og XXVI, 1904, p. 143. 
