412 
og de yngre Eruptivers Tilbojelighed til at smuldre er med- 
virkende, men vistnok ganske underordnede Faktorer. Hvad 
særlig Smuldringstilbeieligheden angaar, fortjener det at frem- 
hæves, at den ikke er fast knyttet til de yngre Eruptiver: netop 
i Korok-Egnen finder man ingenlunde sjældent Fjældvægge, som 
er saa yderst lidt smuldrende, at man efter Erfaringerne fra 
Kangerdluarsuk-Egnen skulde anse dem for Grundfjælds-Granit, 
medens de i Virkeligheden bestaar af yngre Syenit og Nefelin- 
syenit; og omvendt finder man ogsaa (f. Eks. i Tavdlorutit ved 
Igaliko-Fjord) Grundfjælds-Granit, der er saa stærkt smuldrende, 
at man efter Udseendet i Frastand vilde tro, man havde at gøre 
med yngre Eruptiver. De ældste geologiske Kort over Egnen 
er aabenbart paavirkede af dette Forhold. 
Omtrent 12 km Nord for Koroks Munding ligger Kiagtut 
раа Tunugdliarfik-Fjords Østside. Til dette for sin «Skov» 
(Fig. 8) bekendte Sted havde vi allerede i Slutningen af Juli 
gjort en Udflugt. Ved Kiagtut udmunder en anselig Elv fra 
Indlandsisen, og der har dannet sig en stor Grusslette, afbrudt 
af flere smukke Endemorænevolde og mellemliggende Gryder og 
Søer. Disse Endemoræner indeholder i Modsætning til den ved 
Narsarsuk overvejende rullede Sten. Omtrent gennem denne 
Slette gaar Nordgrænsen for Igdlerfigsalik-Omraadets Nefelin- 
syenitmassiv: Fjældet paa Nordsiden af Sletten viste sig at bestaa 
af Grundfjælds-Gnejs, og Syd for Sletten har Sreenstrur allerede 
1876 fundet Nefelinsyenit. 
Under vort Ophold ved Narsarsuk var Vejret i det hele 
ugunstigt, dels med Kulde og Regn, — der faldt endog lidt 
Sne ved Havoverfladen den 8. August, — dels med Tilløb til 
Føhn; kun den Dag, der benyttedes til Turen i Korok, dannede 
en Undtagelse. Dagen efter, den 10. August, bragte ganske vist 
ogsaa Solskin, saa at vi haabede at kunne fortsætte Under- 
søgelserne Nord for Korok, men Grønlænderne nægtede paa 
det bestemteste at ro ind ad nogen af Fjordene. De pegede 
ind mod Korok, og unægtelig var det ikke indbydende, hvad 
