12 AXEL ANTHON BJORNBO. 
Baardsen udsendt for at forjage Skrælingerne af Vesterbygden, rime- 
ligvis en Reaktion mod det begyndende Frafald; men han udrettede 
intet, fordi han som sagt fandt Bygden tom. 1355 blev Knarren, ef- 
ter i 9 Aar (den sorte Dads Tid) ikke at have besagt Grønland, sendt 
ud for at hindre, at „Kristendommen skulde nederfalde*. 1367 kom 
Biskop Alf til Grønland, efter at der i 19 Aar ingen Biskop havde 
været der oppe; han døde 1377 og var den sidste grønlandske Biskop, 
der opholdt sig i Landet. 1379 kom det til det nævnte Sammenstød 
mellem Eskimoerne og Nordboerne, i hvilket 18 af de sidste blev 
dræbt og to Drenge taget med af Eskimoerne. 1385 berettes det, at 
Jorsalfareren Bjorn Einarsson blev forslaaet til Grønland, og han og 
hans Folk blev hjulpet af Kolonisterne, saa godt det lod sig gøre, da 
deres Proviant var sluppet op. Til Beskrivelsen af, hvorledes Gren- 
lenderne hjalp ham, fojes der nu et Par meget karakteristiske Be- 
merkninger, som Nansen med god Grund lægger stærk Vægt paa. 
Der siges nemlig folgende: ,,Bjorn 
Bonde havde dernæst det til at 
bjærge sine Folk med, at der 
drev en af de største Rorhvaler 
op, med et Skudmeerke tilhg- 
rende Olaf Isfirding paa Island. 
Tilsidst hjalp det Tilfælde ham, 
at han reddede to Trolde 
[o: Eskimoer], unge Søskende, 
fra et af Soen ved Flodtid over- 
skyllet Skær. De aflagde Tro- 
skabsed til ham, og fra den Tid 
manglede han ikke Levnedsmid- 
Flænsning. ler; thi de var dygtige til al Slags 
Islandsk Miniatur fra 14. Aarhundrede. Fangst, i hvad han sai lee 
eller behøvede. Troldpigen ansaa det for den største Gunst, naar hun 
fik Lov til at bære og kæle for det Drengebarn, Husfruen Solveig nylig 
havde født. Hun vilde ogsaa bære et Hovedtøj, der lignede Husfru- 
ens, men hun satte det sammen af Hvalfisketarme. Disse Søskende 
dræbte sig selv og styrtede sig ned fra Klipperne i Søen efter Skibet, 
da de ikke fik Lov at sejle med Bjørn Bonde, deres elskede Husbond, 
til Island. Da Bjørn Jorsalfarer var i Grønland, var Biskoppen i Gardar 
i Einarsfjorden nylig død, og. en gammel Præst forestod da Bispe- 
stolen og forrettede alle bispelige Vielser". 
Rent fraset, hvor meget Roman der muligvis er heri, er Skil- 
dringen typisk for et Trin af Udviklingen, hvor de næsten til sig 
selv henviste Kolonister begyndte at leve fra Haanden og i Munden, 
men, naar ikke netop Heldet var ude, bedst dog paa Eskimoernes 
