18 AxEL ANTHON BJØRNBO. 
Stræde, at de i Grønland paa en eller anden Maade havde haft For- 
bindelse med civiliserede Folk. 
Efter sin anden og tredje Rejse (1586 og 1587) blev Davis klar 
over, at det af ham fundne Land var Grønland. Den anden Rejse gik 
nemlig over Island, og paa den tredje Rejse besejlede han Vestkysten 
lige op til 72° 12' п. Вг., inden han ligesom paa de tidligere Rejser 
stod mod Vest for at finde Nordvestpassagen. 
Efter Davis” for Grønlands Genopdagelse vigtige Rejser følger der 
en Række Aar, hvori vi intet hører om Sejlads paa Landet. Først i 
1602 erfarer vi, at en Englænder George Waymouih paa Vejen mod 
Nordvest havde Landkending af Grønlands Sydspids. 
I Aarene 1605—07 udfoldedes der derimod pludselig en ser 
Iver fra dansk Side, idet Kong Kristian den Fjerde udsendte tre Ex- 
peditioner efter hinanden. Denne Gang opgav man fra dansk Side 
at stole paa de gamle Kursforskrifter, men foretrak at søge Hjælp 
ved at hyre engelske Søfolk. Paa to af de tre i 1605 udsendte Skibe 
var der engelske Kaptajner, og den paa Admiralskibet medfølgende 
Navigatør, James Hall, var en Englænder, der rimeligvis havde væ- 
ret med paa Davis” Rejser. Sikkert er det, at han havde det Søkort 
med, som man rettede sig efter, og at det var ham og hans Lands- 
mænd, der ved deres Mod og Kendskab til Forholdene bevirkede, at 
Expeditionen løb saa heldigt af, som den gjorde. Iøvrigt viste Dan- 
skerne stadig Utilbøjelighed til at følge Hall nordpaa langs Vest- 
kysten, og det Skib, som førtes af en dansk Kaptajn (Godske Lindenow), 
forlod de to andre. De kom dog alle i Land paa forskellige Steder 
af Vestkysten, og Hall selv naaede op til Disko-Bugt (68 å 69° n. Br.). 
Imod Forventning saa man ikke noget til de nordiske Kolonier, 
og det ser ud, som om der derfor stadig i de danske og norske Sø- 
officerers Tanker næredes et Haab om at finde den dog sikkert 
endnu existerende Østerbygd paa Østkysten af Landet. Herfra skriver 
sig rimeligvis ogsaa deres Ulyst til at følge Englænderne, og man 
forstaar derfor, at Kong Kristians tredje Expedition i 1607 atter gjorde 
forgæves Forsøg paa at komme i Land paa Østkysten (paa 64° n. Br.), 
efter at Expeditionen i 1606 ikke havde fort til andet Resultat end 
den i 1605. Helt igennem mærker man, naar man ser paa den Tids 
Opdagelsesrejser, at Englændernes Interesse var at finde nye Søveje, 
Danskernes og Nordmændenes at generhverve gammelt Land. 
Samme Aar som den danske Expedition forgæves søgte at naa 
Østkysten, var der en engelsk, som iagttog den langt højere mod 
Nord. Den kommanderedes af Henry Hudson, der førte an i den 
ivrige Søgen — Kapløb tør man vel kalde det — efter en nordlig 
Søvej til Indien, som fandt Sted i Tiden 1605—25, og hvori foruden 
Englænderne og Hollænderne ogsaa Danskerne (Jens Munk) tog Del. 
