Historisk Overblik over Landets Opdagelse. 33 
Ovre paa Vestkysten foretoges der i den sidste Halvdel af det 
18. Aarhundrede ikke synderligt i Retning af Nyopdagelser. Derimod 
blev der, hvad den nøjere Undersøgelse af den allerede kendte og kolo- 
niserede Vestkyst angaar, gjort et ikke helt ringe Arbejde af Missio- 
nens og Handelens Folk. I 1768 og de folgende Aar foretog O. Fa- 
bricius grundige Undersøgelser af Grønlands Dyreverden og Isfor- 
hold, ja, han synes endog at have besøgt Indlandsisen. I 1774—75 
foranstaltede Provst Egil Thorhallesen paa sine Visitatsrejser i det 
sydlige Distrikt ret omfattende Kortlegninger med Bistand af Over- 
assistent Ravn og 5. М. Holm. I 1777 undersøgte og opmaalte Bjærg- 
inspektør Schramm Disko og de omliggende Egne, og i samme 
Aar var Aron Arctander paa Rekognosceringsrejse i Julianehaab- 
Distrikt. Flere af de i Grønland fastboende Evropeere, deriblandt 
Lars Dalager, holdt Dagbøger over deres Oplevelser mellem Eski- 
moerne, og alt dette bevirkede, at den Del af Grønlands Vestkyst, 
hvor Kolonierne laa, ved Aaret 1800 var blevet ret velkendt Terræn, 
medens den nordlige Del af Grønland vedblev at være ukendt, og 
man kun lige havde naaet at kigge om paa Østkysten. 
I de nærmest følgende Aar blev Grænsepælene for den kendte 
Del af Landet igen — efter omtrent 200 Aars Forløb — skudt et 
Stykke mod Nord, idet den tyske Mineralog K. L. Giesecke, der for 
Studiers Skyld opholdt sig i Grønland i syv Aar (1806—13), i 1807 
med Konebaad trængte over 1? mod Nord fra den nordligste Koloni 
Upernivik. Han naaede nemlig Nulluk paa ca. 73° 50' п. Br. I 1806 
naaede han desuden Øen Alluk paa den sydligste Østkyst; men 
saa langt mod Nord som Peder Olsen Walløe kom han altsaa 
ikke. I Aarene 1812—13 var den danske Botaniker Wormskjold paa 
Studierejse i Sydgrønland, og dermed slutter den Periode i Grønlands 
Opdagelseshistorie, som begyndte med Hans Egedes Mission, og som 
med enkelte i Hovedsagen tilfældige Undtagelser bares af Danskerne. 
Omfanget af Nyopdagelserne var kun ringe, men man havde naaet 
Østkysten og lært Indlandsisen at kende, og den Del af Landet, 
hvori man havde faaet fast Fod, havde man, om end uden nogen 
Art af Plan eller Metode, lidt efter lidt faaet et ret solidt Kendskab 
til, et Kendskab, som man næppe nogensinde kunde have naaet ved 
kortere Besøg i Landet, og mere alsidigt, end man paa den Tid 
havde til noget andet Polarland. Desuden var der skabt en Basis 
for videregaaende Opdagelser, idet Kolonierne var vel egnede til at 
danne Retrætepunkt for langt fremskudte Expeditioner og et heldigt 
Udgangspunkt for de Polarrejsende, der hos de hjælpsomme Koloni- 
bestyrere kunde faa Proviant, Hunde, Slædeførere, Fangere og Tolke. 
XLVIII. 3 
