72 AXEL ANTHON BJØRNBO. 
[4 
der ogsaa, og det endda den aller naturligste: Adam af Bremens 
Verdensopfattelse var saadan, at han ikke kunde tænke sig de ny- 
opdagede Lande anbragt der, hvor de i Virkeligheden laa. 
Ved Studiet af Beda havde han lært, at Jorden var en Kugle, 
og den Maade, hvorpaa han citerer og forklarer det vedkommende 
Sted hos Beda, viser, at han har forstaaet det rigtigt!. Men — en 
Række af de latinske Forfattere, som han kan have benyttet eller 
paavislig har benyttet, deriblandt Beda selv, tænker sig Fastlandet 
som en cirkuler Kreds omgivet af en Ring af Oceanet, og det ger 
de, selv om de teoretisk hylder Leren om Jordens Kugleform. De 
Verdenskort, som Adam af Bremen kan have set, svarer til denne 
Opfattelse, om end enkelte af dem ikke gengiver Fastlandskredsen 
som en Cirkel, men som en Ellipse eller et Rektangel med afrundede 
Hjørner”. Hen i Middelalderen skematiserede man denne. antike 
Lære om Jordkredsen (orbis terrarum) endnu mere, tænkte sig Je- 
rusalem i Centrum, Paradis øverst mod Ost, som man ligesom Adam 
af Bremen tenkte sig opad. Asien indtog den ostlige Halvcirkel, 
Evropa og Afrika optog hver sin Halvdel af den vestlige Halvcirkel, 
skilt fra hinanden ved Middelhavet. Derved fremkom de saakaldte 
T-Kort, som Fig 3—5 er Exempler paa (sl. S. 68, Note 1). 
De fleste af de Forfattere, der beskriver Jorden i Overensstem- 
melse med denne primitive og virkelighedsfjærne Fremstillingsmaade, 
1 KoHLMANN, Adam von Bremen. Leipziger historische Studien X, 5. 48—47. — 
Aarb. f. nord. Oldk. 1909, S. 177 ff. 
? Naar LONBORG (Adam af Bremen, 5. 10) siger, at Hrabanus Maurus (9. Aarh.), 
fra hvem de tyske Klosterskoler hentede sine første Impulser, antog, at Kontinentet 
er firkantet, er dette vist ikke rigtigt. I hans ca. 844 forfattede „De universo“ XII, 
cap. 2, siger han udtrykkelig: „Orbis a rotunditate circuli dictus, quia sicut 
rota (9: Hjul) est... undique enim circumfluens Oceanus ejus in eircuitu am- 
bit fines“ og „Formam terrae ideo Scriptura orbem vocat, eo quod respicientibus 
extremitatem ejus circulus semper apparet, quem circulum Graeci horizonta 
vocant.“ Han forklarer altsaa Jordens Fremstilling som en Cirkel ved, at den 
for den ydre lagttagelse former sig som den cirkulære Horizont. Men saa skal 
han forklare, at det dog er rigtigt, naar Bibelen siger, at Jorden danner 4 Hjer- 
ner (Verdenshjernerne), og saa kommer Dialektikeren og hans specielle matema- 
tiske Viden frem i ham, og han bortforklarer Modsigelsen ved at henvise til 
Euklids Elementer IV, 6: „at indskrive et Kvadrat i en Cirkel“. Stedet er ty- 
pisk for Tidens geografisk-matematiske Ideer, iser hos en Forfatter, der lige 
saa lidt som sin Forgænger Beda synes at nære Tvivl om Jordens Kugleform. 
Det har desuden den overordentlige Interesse at være det ældste Euklidcitat i 
Vestens middelalderlige Literatur, -hvilket viser, at tyske Klosterskoler i det 9. 
Aarhundrede sad inde med en matematisk Viden, som de engelske og franske 
manglede, noget, man hidtil ikke har anet. — At man i de tyske Klostre før 
Adam af Bremens Tid tegnede Hjulkort og konstruerede Himmelglober, er og- 
saa paavist; sl. S. GUNTHER, Geschichte d. math. Unterrichts im deutschen Mittel- 
alter, Berl. 1887, S. 74—77 og GABR. MEIER, Geschichte der Schule von St. Gallen 
im Mittelalter. Jahrb. für schweizerische Geschichte 10, Zür. 1885, S. 114. 
