Nordiske Forfattere for Clavus. 83 
til Sydvest, og lader Ost-Vest-Linien, der hos Isidor skiller Afrika fra Evropa, 
gaa fra Sydost til Nordvest, saa foreligger her altsaa en Drejning paa 45° til 
modsat Side, saa at vort Nord svarer til Islænderens Nordost!. Hvorfor her 
ved Oversættelsen fra Latin foretages en saadan Drejning, er ikke godt at for- 
staa; men udelukket er det vel ikke, at Oversætteren har vidst om en Forskel 
mellem Latinernes og hans Landsmænds Retningsbetegnelser, men ved en 
Konfusion har drejet i den forkerte Retning. At saadanne Fejltagelser let 
kan begaas, har Forfatteren af nærværende Afhandling desværre selv er- 
faret, idet han er kommet til at sidestille Drejningen mod Vest i Knytlinga- 
saga med Drejningen mod Øst hos den islandske Isidor-Oversætter i Stedet 
for at modstille dem, hvad man vil kunne overbevise sig om ved en nøje 
Gennemlæsning af Fremstillingen i Aarboger for nordisk Oldkyndighed 1909, 
S. 224. 
" Uafhængig af hinanden har Finnur Jönsson og Fridtjof Nansen, med 
hvem vi har haft Lejlighed til at diskutere Sporgsmaalet, udtalt, at i det 
enkelte Land var Hovedretningen af Kysten bestemmende for Retnings- 
begreberne; saaledes betyder landnordr (nordøst) egentlig den Retning, hvori 
Norges Kyst gaar nordpaa, titsudr (sydvest) den, hvori man fra Norge sejlede 
ud til de britiske Øer og de sydligere Lande. Nansen mente, at dette natur- 
lig hang sammen med en Tilbøjelighed til kun at benytte de fire Hovedret- 
hinger og ved Retningsangivelser at bruge Betegnelserne Nord og Syd lige 
til det @ieblik, Afvigelsen blev mere end 45 Grader, hvorpaa man gik over 
til at sige Øst og Vest; paa denne Maade mente Nansen, at man maatte for- 
klare Navnene Øster- og Vesterbygden, der forudsætter en Drejning ca. 45? 
til Vest, altsaa i samme Retning som i Knytlingasaga og i Kong Alfreds Be- 
retning. Finnur Jønsson gjorde endvidere opmærksom paa, at Retnings- 
betegnelser sikkert var blevet overført kritikløst fra Norge til Island, hvad 
der let kan tænkes at have bragt Vildrede i Retningsangivelserne hos islandske 
Forfattere. Endelig hævdede Nansen, at man i Kursforskrifterne for Sejlad- 
sén til Grønland, fra Norge og Island næppe kan paavise nogen Retnings- 
angivelse, der afviger fra de virkelige, og vi kan tilføje, at Angivelser, der 
som den sydlige Kurs fra Island til Irland er noget ukorrekte, naturlig for- 
klares af Trangen til saa vidt gørlig at holde sig til de fire Hovedretninger. 
Hele Spørgsmaalet om Nordboernes og ganske særlig Islændernes Ret- 
ningsbetegnelser trænger til en grundig Udredning med Hensyntagen til et 
langt mere omfattende Materiale end det, der her vedrører os. Vi maa ind- 
skrænke os til i det følgende i Parentes at anføre den 45? fra Nord mod Øst 
drejede Retningsangivelse, naar der i den vedkommende Kilde kan være 
Grund til at formode, at en lignende Drejning som den i Knytlingasaga og 
i Kong Alfreds Beretning muligvis gør sig gældende. Strax ved Beretningen 
om det Land, man antog fandtes nord for Ishavet, Jætternes Hjem, vil vi 
se, at der bliver rigtigere Retningsangivelser, naar vi tænker os Drejningen 
mod Vest foretaget. 
Meget tidlig blev Landet nord for Ishavet opfattet som en Fast- 
landsforbindelse mellem Grønland og Nordevropa. Ialtfald fra om- 
kring Aar 1200 har man været overbevist om, at Grønland var land- 
fast med Rusland”. I flere islandske Optegnelser, som synes at gaa 
1 Alfrædi islenzk. 1. Cod. mbr. AM. 194, 8Y?. Udg. ved Кв. Kårunn, Kbhvn. 1908, 
S. 8—10. 
2 G. Storm i Norsk geogr. Selsk. Aarbog IV (1892-—93), S. 78—79. 
6 
