Claudius Clavus. 99 
desværre tabte Nordensbeskrivelse fra ca. 1360, som har indført 
Navnet Pigmæer for Eskimoerne, og maaske har dette Værk været 
Clavus’ Kilde ved hans Opregning af Fabelfolk paa Kysten mellem 
Grønland og Rusland. Omtrent paa Clavus’ Tid dukker Navnet ialt- 
fald op i flere Kilder", 
Særlig mærkeligt er det, at Clavus nævner Karelerne som det 
Folk, der bebor Grønland længst mod Nord oppe ved Polen — helt 
over mod Kina. Storm har søgt at forklare dette saaledes, at Navnet 
Kareli var dannet af Eskimoernes Karälit?, som ogsaa skulde ligge 
til Grund for Ordet Skrælinger;. men der er en Forklaring, som er 
mere nærliggende. Paa de Verdenskort, som Pietro Vesconte ca. 1320 
udførte for Marino Sanudo, til hans ,liber secretorum fidelium 
crucis“, staar der paa en Ø eller paa Fastlandet nord for Estland og Fin- 
land Folkenavnet „Kareli infideles*, som her utvivlsomt. betyder 
„de vantro Кагеег“ og betegner det hedenske Folk i Finland (se 
Fig. 12—13). Just paa dette Sted er det imidlertid, Grønland og Vin- 
land antoges at ligge hos Adam af Bremen og de af ham afhængige 
Forfattere (se Side 71—80). Og hvis Lelewels Afbildning af det genu- 
esiske Verdenskort fra 1447 eller 1457 skulde være rigtig (se Fig. 6), 
saa findes Navnet ,Grinland“ netop paa det Sted — den Halvø — 
hvor de vantro Karelers Navn er anbragt hos Sanudo. Vi har i et 
tidligere Afsnit vist, at Grønland i Følge den lærde Verdensopfattelse 
i Middelalderen maatte anbringes et Sted nord for Evropa, og alt 
var da lagt til Rette for Forvexlinger og Misforstaaelser angaaende 
Landene i og ved Ishavet. De blev heller ikke undgaaet. Vinland og 
Finland lob i et paa Grund af Navneligheden, og maaske har denne 
ogsaa medvirket til, at Karelerne og Skrælingerne blev til eet. At 
saadanne Forvexlinger skulde være opstaaet i Norden, er dog usand- 
synligt; thi her vidste man, som vi har set, bedre Besked?. 
I Virkeligheden kan det nu paavises, at den Kilde, hvorfra Cla- 
vus fik Betegnelsen Kareli knyttet til Gronland, er en sydlandsk 
eller ialtfald ikke en nordisk; thi i et Itinerarium fra Brügge, som 
indeholder en Række Rejseruter til det hellige Land fra ca. 1380, 
finder man folgende Ruteangivelser?: 
= 
STORM, Et brev til pave Nicolaus, 5. 9. I Historia Norvegiae (5. 76) kaldes Skræ- 
lingerne ,homunciones“, 4. у. s. Smaamennesker (sl. S. 87). 
Ymer 1891, S. 22. NORDENSKIÖLD, Periplus, S. 91. VANGENSTEN, Anmældelse i 
Archivio storico italiana. Ser. У, Tomo 39, 5.7. Взовмво & PETERSEN, 1. с. 
5. 194—95 (236—37) (dsk. Udg.); $. 192—93 (tysk Udg.). 
Aarb. f. п. Oldk. 1909, $. 204—7. 
Itinéraire Brugeois udg. i LELEWEL, Epilogue, 5. 281—308. Ymer 1891, $. 19—20. 
BJORNBO & PETERSEN, ].c. S.155—56 (197—98) (dsk. Udg.); $. 162—63 (tysk Udg.). 
Te 
19 
& 
+ 
