Claudius Clavus. 109 
yngre Kort (Fig. 10) findes Landforbindelsen ganske vist, men som 
en ode, navnlos Kyst. De Sagnfolk, Kemper og Enfodder, der i det 
ældre Værk fyldte denne Kyst, er forsvundet, idet det yngre Værk 
foruden de vilde Lapper kun nævner Pigmæer og Kareler, som 
Clavus paastaar selv at have set. Beskrivelsen af Karelerne, som er 
gengivet ovenfor S. 106, viser, at her maa være Tale om Eski- 
moerne, 4. у. $. de fjendtlige Eskimoskarer i selve Grønland, altsaa 
rimeligvis paa Vestkysten. Men ogsaa Pigmæerne maa være Eski- 
moer, der er fanget paa Havet og bragt til Norge; thi om dem staar 
der i det yngre Værk (Wienertexten): 
Fra dette Sted (Grænsen mellem Norge og Lappernes Land) bor mod 
Vest over et vidstrakt Landomraade først de vilde Lapper, ganske vildt- 
levende Mennesker og helt behaarede, saaledes som de afbildes, og de be- 
taler Kongen en aarlig Skat. Og efter dem kommer længere mod Vest de 
smaa Pigmæer, en Ålen lange, hvem jeg har set, efter at de var blevet 
fangne paa Havet i en Skindbaad, som nu hænger i Domkirken i Trond- 
hjem; dér er der ligeledes et langt Fartøj af Skind, som ogsaa en Gang blev 
taget med saadanne Pigmæer 11. 
Denne Skildring af Kajak og Umiak (Konebaad) og det Faktum, 
at ogsaa Olaus Magnus har set en Eskimobaad ophængt i en norsk 
Kirke (i Oslo), lader næppe nogen Tvivl tilbage om, at Clavus iden- 
tificerer Myternes Pigmæer, der i middelalderlige Kilder næsten altid 
er ,en Ålen lange", med de Eskimoer, som han paastaar at have 
set som Fanger, saa vidt man kan se, i Norge. Beskrivelsen viser 
ogsaa, at han tænker sig disse Folk boende paa den øde Kyst nord 
for Ishavet, hen imod Grønlands Østkyst, omtrent der, hvor ,Pigmaei 
maritimae* er anbragt paa Nancykortet, medens Karelerne antages 
at bo længere mod Vest nord for og paa selve den grønlandske 
Halvø. 
Skønt Clavus altsaa, saa vidt mulig, holder fast ved det ældre 
Værks Fremstilling, røber det yngre Arbejde en langt bedre Viden. 
Medens det ældre Værk tydelig bærer Præg af skrevne Kilders Hy- 
poteser, Sagn og Fabler, beraaber det yngre sig paa Selvsyn og 
skærer resolut den Del af Sagnstoffet bort, som ikke har kunnet 
bringes i nogen Samklang med Virkeligheden; samtidig behandles 
Antagelserne om Fordelingen af Land og Vand længst mod Nord 
fra de Punkter, hvor den sikre Viden glipper, og hvor Isen (ved 
Grønland) eller Kongens Forbud (ved den norsk-lappiske Grænse) 
standser en, med den tilbørlige Forsigtighed og Nøgternhed. I Mod- 
sætning til før skelnes der mellem det, der kendes, og det, der an- 
tages. 
Alt. dette, fremfor alt Forholdet mellem Grønlands Østkyst og 
7 Den latinske Text hos Взовмво & PETERSEN, 1. с. $. 178—-79 (136—37), tysk Udg. 
S. 144. 
