Claudius Clavus. 113 
Alen lange“ om Pygmæerne — er taget med fra den ældre Kilde, dels fordi 
Nansen selv har bibrast os en Opfattelse af Forholdene i Grønland i det 
15. Aarhundrede (se S. 11), som gør det tvivlsomt, om Ordene „i store Hær- 
skarer" behøver at være en saa voldsom Overdrivelse. Er nemlig store Dele 
af Nordbokoloniernes Befolkning faldet fra Kristendommen og gaaet over 
til Eskimoernes Skikke og Levemaade, saa maa der i Overgangstiden — før 
Assimilationens Fuldbyrdelse — være frembragt en Blandingsrace, der ikke 
har besiddet Eskimoernes Karakter netop saaledes, som vi kender denne. 
Nordboernes Hang til Vold og Brutalitet og deres Vane at samle sig i 
Røverbander er næppe strax forsvundet, og det er maaske ikke helt uden 
Grund, at der baade i de nævnte Kilder og i dem, der vedrører den Didrik 
Pining'ske Expedition til Grønland kort før 1481, stadig tales om Eskimoerne 
som en ret stridbar Race med Tilbøjelighed til Sørøveri, Overfald о. 1. Og 
kan mon ikke en saadan forbigaaende Paavirkning af Eskimoernes Folke- 
karakter vises at have sat sig Spor i de vestgrønlandske Sagn? 
Men selv om man vil underkende Grundlaget for og Værdien af hele 
denne Betragtningsmaade, saa bliver den Kendsgærning tilbage, at ikke blot 
Beretningerne fra den Pining’ske Expedition, hvis hele Forløb jo endnu er 
omtvisteligt, men ogsaa Meddelelserne fra de danske Expeditioner paa 
Kristian den Fjerdes Tid, hvor Selvsyn ikke kan betvivles, udbreder sig over 
Eskimoernes Vildskab, Stridbarhed og Masseoptreden!. Beskrivelsen af det 
danske Skib, der i Aaret 1605 paa Grund af, at Mandskabet havde opsnappet 
to Eskimoer, blev omringet og beskudt fra 300 eskimoiske Baade, som først flyg- 
tede for Kanonskuddene, er vel overdreven, men vistnok typisk for det Ind- 
tryk, en Kamp med en Skare Kajakroere gør paa Modstanderne, selv om 
disse har Skydevaaben, hvad Clavus ikke havde. 
At Clavus ingen virkelige Stednavne angiver for Grønland, kan atter 
tyde baade for og imod. Imod, fordi hans fingerede Navne ellers optræder 
i større Mængde der, hvor han ingen virkelige kender eller kun Stiftsbyernes, 
— for, fordi her paa Grønland ogsaa Stiftsbyen mangler, skønt et Bymærke 
paa Nancykortet og Betegnelsen ,,Gronlandia provincia“ tyder paa, at Clavus 
tidligere har vidst, at der var en Stiftskirke paa Grønland. Tænker man sig, 
at Østerbygden paa den Tid, Clavus har besøgt Landet, ligesom Vesterbyg- 
den paa Ivar Baardsens Tid har været forladt af Beboerne, fordi disse, som 
Nansen antager, var draget paa Jagt langs Kysten, saa kan de fingerede 
Navne uden Gardar maaske netop tyde paa Selvsyn. I den nordiske Kilde, 
som Nansen mener ligger til Grund for Clavus’ Grønlandsbillede, Gripla- 
Beretningen, fremhæves Bispesædet Gardar saa stærkt, at man ikke forstaar, 
hvorfor Clavus ikke skulde have taget det med blandt de opdigtede Navne, 
ligesom Hölar og Skålholt paa Island og Visby paa Gotland. 
Saa er der Spørgsmaalet om Konfigurationen af Landet og hvad der 
tør sluttes af den. Her anlægger Nansen en forkert Maalestok for Bedøm- 
melsen af Clavus’ Kort, idet han dømmer efter Kystliniernes Hovedretninger. 
Dette gaar slet ikke an; man maa dømme efter deres Udstrækning og De- 
taljerne i Kystgengivelsen; thi disse kan være saa korrekte, at man slet ikke 
tør tvivle paa Selvsyn, samtidig med at Hovedretningen er ganske forkert. 
Øresund f. Ex. er fra Falsterbo—Møen til Helsingborg—Helsingør tegnet saa 
godt, og dets Kystbyer og Øer anbragt saa rigtig, at man strax er klar over, 
at her ligger Selvsyn til Grund; men dog er Retningen ganske forkert (Øst 
—Vest for Syd—Nord). Det kan derfor slet ikke nytte at paastaa, at det, at 
Grønlands Vestkyst har en for østlig Hovedretning, kun kunde forenes med 
Selvsyn, hvis Misvisningen eller rettere Ukendskabet til denne turde antages 
1 Se f. Ex. С. h. М. III, $. 677—78, 687—88, 691—92, 700 & 721. Danske Magazin 5. В. 
VI, S. 314. 
XLVIII. 8 
