Claudius Clavus. 115 
Vest (se S. 82—83), er det uklart, om denne Retning eller Drejning mod 
Sydvest (Vest) begynder der, hvor Grønland antages at støde til de 
ubeboede Lande nord (nordøst) for Rusland (Nova Zemlja, Spitzber- 
gen) eller først længere ovre mod Island. Ja, det er slet ikke ude- 
lukket, at der med denne Drejning sigtes til det Sted, hvor Østkysten 
holder op, og den korte Sydkyst begynder. Ialtfald ligger det nær- 
mest at opfatte den derefter omtalte Drejning mod Nord (Nordøst) 
som Kystens Drejen i Nordnordøst ved Hvarf (Vendestedet), d. v. s. 
Kangek paa Øen Sermersok vestnordvest for Kap Farvel; thi her er 
Hvitserk netop passeret, og her skal man stævne videre mod vest- 
nordvest for at komme til Eriksfjord og Gardar. 
Hvordan nu end Griplas Beskrivelse rettest bør tolkes, bliver det 
næppe A-Kortenes Grønland, der kommer frem ved den, og ser vi 
paa de nyere islandske Rekonstruktioner af det gamle Grønland, som 
Sigurdur Stefånssons og Gudbrandur porlakssons Kort fra са. 1580— 
1610, saa viser det sig, at der er en væsentlig Forskel paa dem og 
Clavus’ Fremstilling. Selv om nu hverken Gripla eller andre nor- 
diske Kilder kan forklare A-Kortenes Grønland, kan der naturligvis 
have været Kursforskrifter eller Beskrivelser, som har givet Clavus 
klar Besked om, at der findes en Vestkyst paa Landet, men saa er vi 
atter ude i de tabte Kilders Taage. Det, der imidlertid taler for, at 
den ny Viden, som A-Kortene viser, Clavus har erhvervet, ikke beror 
paa skrevne Kilder, men paa egen Erfaring, er den til Sejladsmulig- 
hederne langs Grønland svarende Angivelse af den kendte Kyststræk- 
ning, den korte Østkyst, der ender syd for Polarkredsen, og i Mod- 
sætning dertil den lange Vestkyst, der naar langt nord for Polar- 
kredsen. Dette Fænomen er nemlig typisk for de Kort, der beror 
paa personligt Kendskab til Landet, medens de Lærde og Epigonerne 
baade i ældre og nyere Tid har vist en let forstaaelig Iver for og Evne 
. til at faa Østkysten fremstillet lige saa bekendt som Vestkysten og 
gjort deres bedste for at faa det tomme Rum mellem Norges Nord- 
spids og Grønlands Østkyst udfyldt. 
Men som en yderligere Bekræftelse paa, at dette korrekte Mis- 
forhold mellem Øst- og Vestkyst beror paa personlig lagttagelse, 
kommer saa de afsluttende Stedsbestemmelser længst mod Nord paa 
Vestkysten, de nordligste Breddeangivelser paa hele Kortet: „Yderste 
kendte Punkt“ og „Yderste synlige Punkt“. Formen i denne Angi- 
velse af det yderste kendte Nord er stadig for os den mest afgørende 
af de Grunde, der kan føres i Marken for og imod Clavus' Væren 
i Grønland eller ikke. Her falder Forfatteren nemlig helt uvil- 
kaarlig ud af sin tillærte, lærde Stil og røber sig, idet han ganske 
naivt blotter sin Interesse for at naa saa langt mod Nord som mu- 
lig, sin Trang til at konstatere, at hans Øje ialtfald er naaet til en 
8 
