116 AXEL ANTHON BJORNBO. 
saa meget højere nordlig Bredde end han selv. Ganske uoverlagt 
kommer Clavus til midt i sin lojerlig forskruede Blanding af Lær- 
dom og Dilettantisme at aabenbare en personlig Indsats. 
Andre Forklaringer af Ordet „visibilis“ end den her givne forekommer 
ganske søgte. Henvisningen til, at Udtrykket kan vere laant fra andre Kort, 
gælder ikke. Ældre Kort over Grønland kendes nemlig ikke, og paa Ptole- - 
maus’ Kort, som var Clavus’ Forbilleder, findes os bekendt ikke lignende 
Udtryk om Grænsen mellem den kendte og ukendte Del af Jorden. I Tiden 
mellem Ptolemæus og Clavus kendes kun Hjulkort, hvor Fastlandet omgives 
helt af Oceanet, og hvor et „yderste synligt Punkt“ altsaa ikke kan fore- 
komme, eller Sokort, der er ugraderede Kompaskort og Specialkort med 
rent praktiske Formaal, hvor man intetsteds finder noget til Clavus’ svarende 
Udtryk. Overhovedet maa vi huske paa, at siden Oldtiden var Clavus’ Kort 
det forste graderede og altsaa ogsaa det forste, hvor Sporgsmaalet om en 
højere eller lavere nordlig Bredde atter dukker op. 
Muligheden for, at Udtrykket skulde vere laant fra en ældre Geograf er . 
ogsaa ringe; thi Middelalderens Forfattere rundede ligesom Hjulkorttegnerne 
Landets Yderkanter af og endte med det landomskyllende Ocean; for dem 
var det yderste Nord det Sted, hvor, som Adam af Bremen siger, det faste 
Lands Kreds „bliver træt og tager af“. Detailbeskrivelser af Steder, hvor 
kendt Land gaar over i ukendt Land, som kan tænkes videre ud i det blaa, 
ligger altsaa ikke for hos middelalderlige Forfattere, hvis Jordbeskrivelser efter 
Tidens geografiske Dogmatik skulde ende i den runde Kyst ud mod Oceanet. 
Der synes derfor kun at blive den Mulighed tilbage, at Udtrykket kunde være — 
laant fra Ptolemæus” Geografi; men der har vi søgt det forgæves. Vendinger 
som ,,Skythien begrænses mod Nord af ukendt Land“ og „Her er Slutnin- 
ningen af det kendte Lands Kyst“ forekommer oftere; men der tilfojes ingen 
Bestemmelser for fjærnere liggende synlige Punkter. Ptolemæus falder intet- 
steds ved sin Beskrivelse af Grænserne for den kendte Verden ud af sin 
rolige, lærde Stil”. 
Nansens Antydning af, at der maaske kunde foreligge en Angivelse i 
Texten til Brug ved Korttegningen, gælder heller ikke, naar Talen er om 
Clavus; thi det tør (sl. S. 92) betragtes som et Faktum, at hans Texter blev 
lavet paa Grundlag af Kortene og ikke omvendt?. Desuden mangler det i 
Wienertexten angivne „yderste synlige Punkt“ paa alle de kendte Kopier af 
det tilsvarende Kort, simpelthen fordi dette Punkt falder udenfor deres 
Ramme, saa der er en vis Grund til at antage, at Betegnelsen kun fandtes 
i Clavus’ Text og ikke paa hans Kort. Om Nansens Gisning var rigtig, vilde 
Betegnelsen visibilis (synlig) heller ikke være den rette; der maatte staa 
„yderste mærkede Punkt" eller „yderste angivne Punkt“. 
Ordet visibilis bevirker altsaa, at vi trods Nansens Kritik og vel- 
begrundede Tvivl ikke tør forkaste Clavus’ Paastand om at kende 
Grønland af Selvsyn. For vor Værdsættelse af Clavus’ yngre Kort 
spiller Afgørelsen af dette Spørgsmaal dog kun en underordnet Rolle. 
Thi der er ingen Tvivl om, at dette Kort ligesom det ældre 
hviler paa Nordmændenes Opdagelser hinsides Atlanter- 
havet og den derved opstaaede norsk-islandske Verdens- 
! PTOLEMÆUS, Geographia, Ulm. 1482 (den af Clavus benyttede latinske Oversættelse) 
III, cap. 5; IV, cap. 7 & 9; V, cap. 9; VI, cap. 14. 
? BJØRNBO & PETERSEN, 1. с. 5. 69 (27) & 127—28 (85—86); tysk Udg. $.16—17 & 68—69. 
