Claudius Clavus. 117 
opfattelsen men at det fremfor det) wzldre Kort viser en 
meget precis UdnyttelseafKursforskrifterne for Nordhavet 
og Kendskab til, at det er Isen, der hindrer Grønlands 
Udforskning mod Nord. Endvidere maa det støtte sig til 
Erfaringer om Sejladsmulighederne langs baade Øst- og 
Vestkysten. Kortet beror altsaa paa nordiske Søfareres 
Iagttagelser, med, som det synes, bevidst Tilsidesættelse 
af de Sagn (om Kæmper og Enfødder), som Erfaringen 
ikke havde bekræftet Ankerne mod Kortet er, foruden 
den virkelighedsfjerne skematiske Fremstilling med af- 
vexlende Forbjærg og Flod (efter Ptolemæisk Monster) 
Vestkystens forkerte Hovedretning og Landets altfor ost- 
lige Beliggenhed i Forhold til Norge og de britiske Øer. 
Ser vi paa Clavus’ Kortlægninger og Beskrivelser af Polaregnene 
i deres Helhed og sammenligner dem med de to ældre Stadier: 
Grønland som en Ø nord for Evropa eller som en tangformet Halvø 
udgaaende fra Rusland med Ryggen ud mod det Jordkredsen om- 
skyllende Ocean, er det klart, at det er den sidste Fremstilling, 
Clavus’ Kort staar nærmest. Men Clavus har gjort et Fremskridt, 
det største, han overhovedet kunde gøre. Han har sprængt Læren om 
den ubeboelige Polarzone og om Jordkredsen, og gjort det med fuld 
Bevidsthed om, at han derved kom i Opposition til alle sine For- 
gængere, endog til en vis Grad til selve sit Forbillede Ptolemæus. 
Hans Ord om, at Eskimoerne kommer ned paa Grønland ,,uden 
Tvivl fra den anden Side Nordpolen‘‘ og Fortsættelsen 
„Altsaa beskyller Oceanet ikke det faste Lands Grænse 
lige under Polarkredsen, som alle gamle Forfattere 
paastaar“ betyder en fuldstændig Omvæltning i Tidens Betragtning 
af Jordens Fysik, og de kan indenfor Geografiens Omraade med 
fuld Ret sidestilles Giordano Brunos revolutionerende Lære indenfor 
Astronomien: at Fixstjernerne var Kloder i et uendeligt Verdensrum 
og ikke bundne til den yderste Himmelhvælving. Blot er der den store 
Forskel, åt Giordano Bruno var et Geni, der naaede frem ad Tænk- 
ningens og Intuitionens Vej, medens Clavus var den heldige Første- 
mand, der fik Lejlighed til at drage Konsekvenserne af Nordboernes 
store Opdagelser paa den græske Geografis videnskabelige Grundlag. 
Hans Fortjeneste er, at han trods den Tendens til Fortolkning og 
Bortforklaring, som laa i Tiden, og trods sin øjensynlige Autoritets- 
tro, paa det afgørende Punkt vovede at drage Konsekvenserne, at slaa 
de Skaller itu, der ligesom den ottende Himmel havde lukket Menne- 
skeheden inde i en snæver Ring og tvunget baade Tanken og Foden 
til at holde sig indenfor den af Dogmet afstukne Kreds. 
