Claudius Clavus. 119 
end den virkelig er, og følgelig mente, at Asiens Østkyst og Evropas 
Vestkyst laa hinanden ret nær. 
Det sikre er, at den-forste, der bevidst forkaster 
Læren om Fastlandskredsen og Zonernes Ubeboelighed 
og som tænker sig Vejen til Østen udgaaende fra Ev- 
ropa mod Nordvest, er Clavus — og det er hans Kend- 
skab til Grønland, der saaledes gor ham til en Fore- 
gangsmand, en Forlober for den Geografiens Renes- 
sance, der for Alvor tog Fart et halvt hundrede Aar 
semere og forte til, at Geografien atter blev en exakt 
Videnskab. 
IV. 
DE SYDEVROPAEISKE SOKORT. 
DEN GRØNNE 0. 
I det 13. Aarhundrede forte Kompassets Anvendelse paa den 
italienske Handelsflaade til, at de rimeligvis fra Oldtiden stammende 
Søbøger (Portolani) blev suppleret med Søkort (carte nautiche), der 
angav Kyster, Havnebyer, Øer og Floder. Kortene var som Regel 
ugraderede Loxodromkort', overspeendt med et Net af Kompas- 
streger, der udgik fra dekorative Vindroser. I disse Kort, som derfor 
ofte betegries som Kompaskort, blev de italienske, Sømænds Erfa- 
ringer i Retning af Kurser, Distancer og Kystforhold samlet. Kor- 
tene var derfor i Regelen Specialkort over Dele af Middelhavet eller 
Vestevropa. Af og til fulgte der dog med de sterre Samlinger af 
Sokort Verdenskort, og i saa Tilfælde var disse Verdenskort tegnet 
i Overensstemmelse med den Verdensopfattelse, vi har gjort Rede 
for i vor Omtale af de middelalderlige Hjulkort (se Kap. I). 
I Begyndelsen af det 14. Aarhundrede begyndte de italienske 
Korttegnere at optage Landene omkring Østersøen paa deres Kort. 
Præsten Giovanni di Carignano (т 1344) i Genova tegnede omkring 
Aar 1300 eller noget senere et stort Kort, paa hvilket de tre nordiske 
Riger og Østersøen med en hel Del Stednavne findes optaget, der- 
imod hverken Island eller Grønland”. 
1 Kort, hvor Kompasretninger fremstilles som rette Linier i en Plan. Oprindelig 
tegnede man saadanne Kort rent empirisk uden at vide, at den Kurve (Loxo- 
dromen), man beskriver paa Kuglefladen ved at følge en bestemt Retning, d. v. s. 
skære enhver Meridian, som passeres, under samme Vinkel, ikke er en Stor- 
cirkel, men en Rumkurve. Sl. SIEGM. GÜNTHER, Geschichte der loxodromischen 
Curve. Studien zur Geschichte der math. u. phys. Geographie, Halle a. S. 1879. 
2 Publiceret hos FISCHER-ONGANIA, Tavle III, og i NORDENSKIÖLD, Periplus, Tavle У. 
$1. Aarb. f. nord. Oldk. 1909, $. 212 ff. 
