144 ÅXEL ANTHON BJORNBO. 
sige hinanden, gengiver de næppe, som Fischer mener, den Opfat- 
telse af Landene længst mod Nord, som i Begyndelsen af det 15. 
Aarhundrede var gængse i Sydevropa; tværtimod! Der tales i begge 
Fillastres Noter om Ishavet som en Bugt paa den anden Side Norge, 
mellem dette Land og Grønland, som ligger længst mod Nord hin- 
sides det nordlige Ocean; men dette svarer til de norsk-islandske Kil- 
der (sl. Fig. 8) og Clavus' Værk, hvis Fremstilling af Ishavet jo netop 
gengiver den norsk-islandske Opfattelse. Sammenligner vi Fillastres 
første Note med den S. 84 citerede Nordensbeskrivelse (Griplas), ser det 
ogsaa ud, som om det, Fillastre har haft for sig, er en nordisk Kilde 
af lignende Indhold, hvor blot Slutningen om Helluland, Markland 
og Vinland: er udeladt eller forbigaaet. Betegnelsen „terra incognita‘, 
der ikke findes i Clavus' ældre Værk, kan endog være en direkte 
Oversættelse af Ordet 6bygüir, skønt denne Betegnelse er gængse hos’ 
Ptolemæus. 
Selv om Fillastre under Paavirkning af de i Sydevropa gængse 
Ideer paa et enkelt Punkt har gengivet sin nordiske Kilde forkert 
eller uklart, hvorved Grønland er kommet øst for Island, bliver 
hans ‘Noter ingenlunde. typiske for den Opfattelse, der kan have 
bragt Nicolaus Germanus til at forvanske Clavus’ Kort. Aarsagen til 
dette Fænomen bunder vistnok dybere, end man hidtil har antaget, 
om end Jos. Fischer har været paa det rette Spor. Vi har i hele 
vor forudgaaende Udvikling søgt at vise, at Grønlands ældre Karto- 
grafihistorie former sig som en Kamp mellem paa den ene Side 
Virkeligheden og Nordboernes Kendskab til denne, paa den anden 
Side den lærde Geografis stædige Opfattelse af Jorden som en af 
Oceanet omskyllet Fastlandskreds med enkelte Fremspring og Bugter 
og nogle Øer udenom. Vi har søgt at vise, hvor overmægtig denne 
den senere Oldtids og Middelalderens af baade Videnskabens og Kir- 
kens Heroer hævdede Lære var. Vi har vist, at Nordboernes Medde- 
lelser angaaende Grønland og Amerika, selv de, der tør antages at 
have været mest solide og korrekte, saasnart de vandrede mod Syd, 
blev omdannet og omkalfaltret, bukket og fortolket, til de passede 
ind i Systemet. Adam af Bremen var det første typiske Exempel, 
Lubeckerkortene og Chr. Pedersens ,,Verdens Kreds" (Fig. 3—5) saa 
meget bedre Exempler, som de skrev sig fra en langt senere Tid. 
Vi har vist, hvorledes de nordiske Forfattere og Geografer maatte 
tilpasse deres Bedreviden efter Systemet, hvorledes Clavus trods sin 
Velunderrettethed og sit ypperlige Kendskab til de nordiske Kilder 
og senere til Grønland selv kom til.at holde sig indenfor den klas- 
siske Ramme mod Vest (se S. 134), men' i sin Texts Ord faktisk 
sprængte den mod Nord. Endelig har vi paavist, hvorledes hans 
mangelfulde matematiske Kundskaber hindrede ham i at fremstille 
