186 AXEL ÅNTHON BJØRNBO. 
skriver sig fra et Brev fra Ruysch, som er fulgt med det haand- 
tegnede Verdenskort; thi hvad Marco Beneventano ellers fortæller, 
staar næsten altsammen at læse paa Kortet selv. Det er derfor 
rimeligst at antage, at Ruysch har udført og sendt sit Kort efter 
Bestilling og aldrig selv været i Rom eller personlig staaet i For- 
bindelse med Kortets Udgiver. 
I Virkeligheden ved vi altsaa intet andet om Kortets Oprindelse 
end, at det er tegnet før Juli 1506 af en Tysker — eller Nederlænder 
— som paastaar at have besøgt Østasien (d. v.s. Nordamerika) med et 
Skib fra Sydengland, som naaede Land paa 53° n. Br. (Labrador). 
Resten maa vi slutte af Kortet selv. 
Paa dette (Fig. 28) skærer den 53. Breddegrad Asiens Østkyst 
tæt Nord for „Terra Nova“ (Newfoundland), hvad der svarer til 
Virkeligheden; men iøvrigt synes der ikke at være noget paa Kortets: 
østasiatisk-amerikanske Kyst, der tyder paa, at Korttegneren kender 
Amerika af Selvsyn. Op til C. Glaciato, Newfoundlands nordligste 
Forbjærg, mener Harrisse at kunne paavise, at de amerikanske 
Lande, der findes paa Kortet, med alle deres Navne er taget fra et 
portugisisk Kort af Cantino-Typen. Fra den 53. Breddegrad til 
Nordpolen møder os en Fremstilling, der i Hovedsagen er ganske 
uafhængig af Cantino-Typen. Allerede Navnet „GRVENLANT“ viser, 
at Ruysch har haft Adgang til Kilder, hvis Fremstilling af det yderste 
Nord ikke tidligere har mødt os paa noget Kort, men muligvis paa 
Behaims Globe, hvor vi, som Fig. 21 viser, for første Gang støder 
paa den ulatiniserede Navneform ,Groenland“. 
Udover selve Navnet „Grünlant“ er der imidlertid heller ikke 
nord for den 53. Breddegrad noget, der tyder paa, at Ruysch’s Kort 
nord for Newfoundland er bygget paa nye Oplysninger om Kysterne 
af det nordøstlige Amerika, og intetsomhelst, der tyder paa Selvsyn 
eller Iagttagelse paa Stedet; thi at Cantino-Typens Grønlandshalvø 
er drejet og hæftet til Østasien, og Landforbindelsen med Rusland 
nord om Ishavet afbrudt, var, som sagt, efter Datidens Begreber en 
ganske naturlig Ting. Ingen har den Gang følt sig stødt over, at 
Grønland grænsede lige op til den mægtige Ørken „Lob“, som Marco 
Polo beretter om, eller at dets Nordøstkyst beboedes af hans yderste 
Mongolstamme „Bergi (4. у. $. Barkut) extrema“', eller at Grønlands- 
bugten (SINVS GRVENLANTEVS) mellem Grønland og Newfound- 
land beskyllede den Del af Østasien, som gennemstrømmes af Flo- 
derne fra Altaibjergene (ALKAY MONS hos Ruysch). Hele dette 
Fantasibillede har for den Tids videbegærlige Evropæere staaet som 
en opbyggelig Virkelighed, som Ruysch for første Gang formede til 
et kartografisk Hele. 
1 RAVENSTEIN, Martin Behaim, S. 91. 
