188 AXEL ANTHON BJORNBO. 
med en Kirke eller et Kloster med Navnet ,Sanct Odulfi“, som efter 
Gustav Storms Mening er at forstaa som „St. Olavi“ og henføre til 
en Kirke ved Varde!. Har Storm Ret i denne Formodning, har vi 
her ved Siden af Navneformen „Grünlant“ et Tegn paa, at Ruysch 
ikke blot kombinerede Forgængernes Kort, men virkelig sad inde 
med nogen selvstændig Viden om Landene mod Nord og vidste, at 
Grønland ligger vest for Island og ikke nord for Norge. Andre 
Tegn i samme Retning er den Legende, han knytter til en Ø mellem 
Island og Grønland: ,Denne © brændte helt op i Aaret 1456“ ?, og 
hans Oplysninger om Kompassets Svigten i Ishavet (Mare sugenum)”. 
Som et Bevis paa Fortræffeligheden af Ruysch's Kort anfører 
Nordenskiöld, at det er det første Kort, som ikke lader Grønland 
hænge sammen med Nordevropa ved Hjælp af en Landforbindelse 
eller et Polarkontinent. Dette er kun rigtigt, naar man ser bort fra 
de to Ø-Typer (den grønne Ø og Labrador-Øen); thi paa dem hænger 
Grønland heller ikke sammen med Nordevropa. Ja, man kunde for 
saa vidt sige, at disse Ø-Typer var endnu langt fortrinligere end 
Ruysch's, fordi Grønland her som i Virkeligheden er en Ø, medens 
Ruysch begaar den Fejl at gøre det landfast med Østasien. Disse 
Værdsættelser er imidlertid ret naive. Kortenes Værdi bør ikke saa 
meget maales efter det Kendskab, vi nu i 1911 har til Grønland, 
som efter det, man vidste om Landet, da Kortet blev tegnet; og om 
det nordligste Grønland vidste man slet ingen Ting, saa at enhver 
Fremstilling deraf beroede paa rene Gisninger og Tilfældigheder. 
Det virkelig gode i Ruysch's Billede af Grønland, det, som kan 
føres tilbage til Iagttagelse eller Kendskab til Virkeligheden, er derfor 
Landets rigtige Beliggenhed (Sydspidsen paa 58 å 59? n. Br.) og dets 
Fremspring mod Syd, som er taget fra Corte-Real-Kortene, dernæst Lan- 
dets rigtige Navn og Forbigaaelsen af Navnet Engroneland paa Halv- 
øen nord for Norge. Rosen for at have opgivet Landforbindelsen 
med Rusland kommer Ruysch altfor billigt til, saalænge man 
ikke kan paavise, at det, han sætter i Stedet, er bedre og hvorfor 
det er det. Og her er det virkelige Forhold det, at han forlader 
1 G. Storm, Vinlandsreiserne, $. 367. Sl. ,Ca:S.Olavi* paa Olaus Magnus’ carta 
marina. 
„Insula haec in anno domini 1456 fuit totaliter combusta“. THORODDSEN, Geschichte 
der isländischen Geographie, S. 89—90, mener, at der hermed sigtes til den 
1422 vest for Reykjanes opdukkede Holm, som senere forsvandt. 
Der staar paa Kortet: „Hic incipit mare sugenum. Hic conpassus navium non 
tenet, nec naves, quae ferrum tenent, revertere valent“ 9: „Her begynder Ishavet. 
Her holder Skibenes Kompas ikke Stik, og Skibe, som bærer Jern, kan ikke 
vende om“. Denne Legendes Sammenhæng med Oldtidens og den tidligere Middel- 
alders Sagn om Magnetklipper, der trækker Skibene til sig, belyser NORDENSKIOLD 
i Facsimile-Atlas, S. 65. 
te 
