De ældste Asiens-Typer. 189 
den paa sin Vis velbegrundede nordiske Hypotese for et rent /Even- 
tyrs Skyld. 
Ligesom Martin Behaim, om hvis Globe (Fig. 21) Ruysch’s Kort 
i flere Henseender erindrer, lader denne Nicolaus Germanus’ Lapland- 
Grønland nord for Norge fortsætte sig mod Nord og være med til 
at danne en Krans af Øer og Halvøer omkring selve Polen. Men 
fra det østasiatiske Grønland lader Ruysch desuden en ganske til- 
svarende Udløber gaa mod’Nord og danne et Led i Kransen om- 
kring Polen, eller rettere i den ydre Krans, som bestaar af 3 Halvoer 
og 16 Øer, medens en indre Krans dannes af to ubeboede Øer og 
to, der beboes af henholdsvis Hyperborei Evropae og Aronphei. Inderst 
i Kransen markeres selve Polen ved en Klippe, hvorfra Havet strømmer 
mellem Øerne ud i det aabne Hav. 
Om denne mærkelige Fremstilling af Nordpolens Omgivelser, 
som her møder os for første Gang, men som vi i det følgende Aar- 
hundrede finder gentaget paa talrige Kort, har De Costa vist, at den 
skriver sig fra Nicolaus af Lynns tabte Skrift „Inventio fortunata‘, 
og derved har han givet os fast Grund at staa paa ved Bedømmelsen 
af Ruysch’s Kort’. Paa Kortets Ramme staar der nemlig følgende 
Legende at læse paa Latin: 
I Bogen „De inventione fortunata‘“ staar der at læse, at der ved Nord- 
polen er en høj Klippe af Magnetjernsten 33 tyske Mil i Omkreds. Den om- 
gives af ,,Mare sugenum“?, der flyder som et Kar, der hælder sit Vand 
ud gennem Huller forneden. Omkring den er der fire Øer, af hvilke de to 
beboes, og omkring disse Øer ligger en Kæde af øde og vidtstrakte Bjærge 
? > > foto) [=] 
paa 24 Dagsrejser, hvor der ingen Menneskeboliger er. 
Der er efter dette ingen Tvivl om, at Ruysch’s Fremstilling af 
Nordpolaregnene er tegnet lige efter Nicolaus af Lynns fabelagtige 
Beskrivelse, og det er ikke godt at vide, hvor meget af det øvrige 
Stof af Navne og Legender, der moder os forste Gang hos Ruysch, 
man maa fore tilbage til denne gamle engelske Nordensbeskrivelse fra 
Slutningen af det 14. Aarhundrede. Fraset Legenden om den i Aaret 
1456 opbrændte Ø kan alle de Navne og Legender, vi har anført 
fra Kortet, skrive sig fra den engelske Munk. Og det samme gælder 
= 4 
1 B. F. De Costa, Arctic Exploration. Journal of the American Geographical Society 
of New York. Vol. 12 (1880), $. 178 ff. De Costas Afhandling indeholder en 
ypperlig Sammenstilling af alt, hvad man ved om Nicolaus af Lynn. 
Betydningen af Betegnelsen „Mare sugenum“ for Ishavet er os uklar. 
„Legere est in libro de inventione fortunati (Fejl for: fortunata) sub polo arctico 
rupem esse excelsam ex lapide magnetae 33 miliarium germanorum ambitu. 
Hanc complectitur mare sugenum fluidum instar vasis aquam deorsum per fora- 
mina emittentis. Circum insulae sunt 4, e quibus incoluntur duae. Ambiunt 
autem has insulas continui montes vasti latique diaetis 24, quibus negatur homi- 
num habitatio“. 
w 
> 
